48 TREDJE KAPITLET 



kalkhalt. Detta mättas under sin väg fram genom djupare jordlager med 

 kalk, blir hårdt. Detta hårda vatten erbjuder växterna ständig tillgäng 

 pä erforderlig kalk. 



Hvad som här yttrats om Nordsveriges egentliga kalktrakter gäller 

 naturligen, ehuru oftast i mindre grad, äfven om de delar af urbergsom- 

 rådet, hvarest rent lokalt urkalklinser skapa kalkrikare mark. iVnnu äro 

 vårt lands norra delar i detta afseende föga kända, och pä de geologiska 

 öfversiktskartorna äro endast ett fätal dylika förekomster angifna. De 

 finnas emellertid, och mången gång torde man kunna spåra dem redan i 

 växtförteckningarna. Så finnas vid Los, där kalkhaltiga bergarter anstå, 

 t. ex. Arabis /lirsiita, Astragabis glycypliylliis, Calamintha, Carcx omithopoda, 

 Cypripcdiimi, Malaxis paludosa. Orobus niger, Tnrritis glabra och af fjäll- 

 växter Carcx capitata, Sccptrum, Tojicldia pa lustris m. fl. arter. 



Ett annat exempel är nephelinsyenitområdet på Alnön utanför Sunds- 

 vall. I denna bergart äro partier af kalksten insprängda. Den rika flora, 

 som följer dessa, är beskrifven af A. Y. Grevilijus (96). Bland arterna 

 må blott nämnas Ancuione hepatica. Calamintha, Campanula latifolia, Con- 

 vallaria polygonatuni, luipatiois, Loniccra xylostcum, Vicia si ha t i ca som 

 bevis för huru rik på sydskandinaviska arter denna långt norrut belägna 

 fyndort är. 



Ibland är det ej kalkstenar utan andra bergarter med en högre pro- 

 cent af lättvittrade kalkrika mineral, som skapat en mark, där mera ford- 

 rande arter finna en fristad. Det mest bekanta exemplet härpå äro de 

 till grönstensgruppens eruptiver hörande värmländska hyperiterna,* inom 

 hvilkas område RiNGlUS (211) antecknat talrika arter af nu ifrågavarande 

 slag; jfr beskrifningarna af Ränneberget och Gettjärnklätten. Hyperiternas 

 fördelaktiga inflytande på äfven de xerofila skogssamhällenas tillväxthastig- 

 het är äfvenledes väl känd. 



Till sist må äfven påpekas det inflytande, som de lösa jordlagrens 



' Att de i Norrland förekommande sydskandinaviska arterna äfven i sydligaste Sve- 

 rige med förkärlek uppsöka liknande bergarter framgår af Scheutz, yttrande (Smålands 

 Hora, Växjö 1864, s. XI): »Såsom ofvan är anmärkt, företer den östra och vestra delen 

 — af Småland — ganska stora skiljaktighet i växtlighet; i allmänhet ju mer man fram- 

 tränger mot vester, desto flera arter af den östliga vegetationen förlorar man under det 

 en och annan vestlig växt dyker upp. Denna allmänna regel lider dock ett och annat 

 undantag, ty i Småland betyda klimat och höjd offer hafvet vida mindre än jordgrundens 

 och lokalens beskaffenhet. Så t. ex. fann jag 1863 vid Sännås i Wilstad ("vid en bergs- 

 höjd, som hufvudsakligen bestod af hyperif) Actcca, Viola mirabilis, Gerniiium lucidiim, 

 Triticuin caiiiniim, Huiituliis, Impatiens, Mcia silvatica m. fl. i dessa trakter osedde 

 växter.» 



