TOPOGRAFI OCH GEOLOGI I FÖRHALLANDE TILL VEGETATIONEN 49 



märgling genom kalkhaltiga jordarter från siluromrädena haft för vissa 

 delar af urbergsområdet. Detta gäller särskildt Ljungans och Indalsälfvens 

 mellan silurområdet och hafvet belägna dalgångar. Vi sakna ännu detalj- 

 studier angående kalkhaltens storlek och det märglade områdets utsträck- 

 ning äfvensom i hvad omfattning olikheter i detta afseende finnas mellan 

 moräner och hafsaflagringar, men ingen som försökt sätta sig in i dessa frågor 

 och som studerar ett antal af de kartor, som här publiceras öfver vissa 

 arters utbredning, kan undgå att finna det högst sannolikt, att den jäm- 

 förelsevis stora rikedomen på sydskandinaviska arter står i samband 

 med en afsevärd kalkhalt i marken. Hvarken norr eller söder härom 

 är artrikedomen ens i de stora dalgångarna motsvarande. Detta enligt 

 hvad preliminära undersökningar visa jämförelsevis kalkrika bälte har ock, 

 som senare utförligen visas, utgjort det stora föreningsbältet mellan de 

 invandringsströmniar, som rört sig utmed Skandinaviens bägge kustom- 

 råden upp mot halföns nordliga delar och som pä det jämtländska silur- 

 området starkt blandats med hvarandra. 



Ar sålunda kalkens inflytande i de allmänna dragen lätt att påvisa, 

 äfven när det gäller Nordsveriges flora, så är det däremot synnerligen 

 svårt att i detaljerna exakt visa, om hos oss verkligen finnas kalkbundna 

 och kalkskyende arter samt hvilken utbredning de äga. Jämför man stu- 

 dierna öfver dessa ämnen på kontinenten, ja äfven i våra grannländer, 

 t. ex. af A. Blytt och A. K. Cajander, samt hos oss, frågar man sig, 

 hvarför svenska forskares uppmärksamhet i så jämförelsevis ringa grad 

 varit riktad åt desamma. Det lider nog icke något tvifvel, att svaret 

 ligger däri, att detaljstudierna hos oss äro så ofantligt mycket svårare än 

 i länder, där hvarandra direkt närliggande kalkrika och ytterligt kalkfattiga 

 bergarter med en ringa jordbetäckning ofta af vittringsjord så att säga 

 inbjuda till en jämförelse. I Sverige där berggrunden öfver större delen 

 af landet är täckt af jordslag, som bildats genom ställförflyttning och 

 blandning af material, äro gränserna mellan kalkrik och kalkfattig mark 

 ytterst sällan skarpa, hvadan äfven florans olikhet blir mindre påfallande. 

 Blir en gång uppmärksamheten riktad på dessa frågor, torde dock detta 

 oaktadt kunna uppvisas många utbredningsförhållanden af intresse, som få 

 sin förklaring i nu afhandlad markbeskaffenhet. 



Vi ha vid utförandet af föreliggande undersökningar haft uppmärksam- 

 heten riktad pä frågan och kunna för det skarpt markerade kalkrika silur- 

 området i Dalarne för några arter påvisa en tydlig och klar kalkbun- 

 denhet. Exempel äro Ancuione Jicpatica, Anthyllis viilncrayia, Arabis 



Norrland. 4 



