54 FJÄRDE KAPITLET 



efter den långa mödosamma uppklättringen bland stenarna får sin lön. 

 ÖRTENBLAD använder för detta parti af bergen ordet flåg, medan GUN- 

 NAR Andersson upptagit ordet berg ro t. Det förra namnet sluter sig 

 språkligt helt säkert nära till fly eller fligg,^ om hvilka MoDiN säger 

 (anfördt ställe s; 220): »samling af större skarpkantade lösa stenar i tvärt 

 stupande berg». Orden torde sålunda mera syfta på den under 7? omtalade 

 delen af berget än på nu ifrågavarande. Detta, liksom ock den större lättbe- 

 gripligheten och den redan afsevärda användningen i hithörande litteratur, 

 gör att vi ha stannat för ordet bergrot för denna lilla men viktiga del af 

 sydbergen. 



Vittringen lösgör från den branta hammaren under tidernas lopp tal- 

 rika block, hvilka samlas vid dess fot, mer eller mindre sönderkrossade 

 i fallet; D å fig. 7. Geologerna kalla en sådan blocksamling ras 

 eller raskägla; i växtgeografisk litteratur har ofta användts namnet 

 ras mark, men äfven det från norskan lånade ur. N. J. ANDERSSON 

 (26, s. 8) kallar det stenrammel och ÖRTENBLAD (272, s. 49) har 

 upptagit det sällsynta folknanmet hölster. I sin flora talar LARSSON (163, 

 s. 330) om att en växt anträffats å »Hunneberg på affaltet». Bland 

 dessa namn synes oss rasniark vara lättbegripligast och frän växtgeografisk 

 synpunkt mest expressivt. 



Sydbergens ståndorter, bergarter och markslag. 



Med den rika mängd olika bergarter och bergartsvariationer, som 

 enligt hvad förut visats ingå i sydbergen inom Nordsveriges olika delar, 

 blir växlingen i markens såväl kemiska som fysiska förhållanden myc- 

 ket stor. 



Det synes därför vara lämpligt att något närmare ingå på dessa 

 förhållanden och torde de kunna grupperas under ståndortsnatur, närings- 

 förråd, vattentillgång samt insolation och värmeförhållanden. 



Ståndortsnatur. 



Sydbergen torde tillhöra vårt lands mest egenartade och mång- 

 formiga -växplatser, som genom själfva sin ståndortsnatur ge en viss 



^ Detta ord ingår äfven i lokalnamnsbildningen. Jfr det nedan omtalade Diger- 

 bergsfligget i Ängersjö s:n i Härjedalen. 



