58 FJÄRDE KAPITLET 



för floran kommer något att dröjas vid de alpina växter, som anträffats i 

 sä många af sydbergen. Nu omtalade afsatser äro just de platser, som 

 dessa med förkärlek uppsöka. Anmärkningsvärdare är att dessa arter 

 äfven träffas på det tredje slag af växplatser sydbergen erbjuda, nämligen 

 de talrika stora block, hvilka, då hårdare bergarter bilda hammaren, i 

 stor mängd ligga stödda äfven i bergroten och i rasmarkens öfre delar 

 och som ofta erbjuda horisontala ytor för vegetationen. Särskildt i fjäll- 

 trakterna, där nederbörden är rikligare, ser man ej sällan verkliga små 

 miniatyrträdgårdar på dylika block; här växa med förkärlek Arabis hir- 

 suta, A. tJialiana, Ar c nar ia serpyllifolia, Gcraniiiiii robertiaimui och Poly- 

 podiniii vulgäre} På urbergsområdet utgöres blockens flora hufvudsakligen 

 af xerofila mossor, lafvar och några få fanerogamer. 



I hammarens sprickor träffas vanligast Aspleniiim viride, Cystopteiis 

 fragilis, Fcstuca ovina, Ltimla spicata, Polypodinui vulgäre, Saxifraga ni- 

 valis, Scduui annuuui, Silcne rupestris och Woodsia ilveiisis [3 Jiyperborca. 

 Solljusets inflytande på flertalet af dessa arters förekomst framgår däraf, 

 att i allmänhet alla utom Cystopteris fragilis försvinna i de större eller 

 mindre grottliknande fördjupningar, som här och hvar uppstå genom blocks 

 utfallande ur hammaren. Detta äfven då tillräckligt vatten finnes. 



Nu beskrifna förhållanden medföra, att i sydbergens bergrot vegeta- 

 tionen nästan aldrig blir fullt sluten, utan ljus, mark- och vattenförhållan- 

 den växla ofta från meter till meter. Just dessa så starkt varierande yttre 

 förhållanden gör det möjligt för ekologiskt så olikartade växter, som vi 

 nedan skola lära känna från dessa ståndorter, att existera i ordets egentliga 

 mening sida vid sida. 



En utomordentligt viktig indirekt betydelse har ras marken. I det 

 vida öfvervägande antalet sydberg utgöres, som nyss framhölls, hammaren 

 af hårda bergarter, hvilka aflossa stora block — ej sällan flera kubik- 

 meter — från sin sida. Dessa störta ned från branten och så småningom 

 har en så betydande rasmark uppbyggts nedanför många af sydbergen, 

 att man förvånar sig öfver att den korta tidsperioden efter istiden kan ha 

 räckt till härför. Ett direkt exempel på huru pass fort rasmarkbildningen 

 under gynnsamma förhållanden kan ske finner man i följande ord af L. 

 DAHLSTEl.vr angående Klitthälla, ett sydberg inom Vilhelmina s:n, där 

 alm träffats (272, s. 46). »Ärligen under snösmältningen nedrasa stenmassor 



^ Hvilket inflytande luftfuktigheten i dessa trakter måste utöfva på växternas utbred- 

 ning framgår äfven af att Birger iakttagit Eriophoruvi i>aginatu)n lelvande å ett torftak 

 å fäbovall i Rutfjällens björkregion. Arten hade uppenbarligen länge trifts där. 



