SYDBERGENS NATURFÖRHÅLLANDEN 



Vi mäste nu nöja oss med att anföra en del strödda iakttagelser, 

 som kunna belysa dessa frågor. 



För markbildningen och markens näringshalt spelar först och främst 

 naturen af den eller de bergarter, som bildar sydberget, en mycket stor 

 roll. Om man jämför extremer i detta fall, framgår bergartens inflytande 

 särdeles klart. Ett exempel må anföras. 



Under omfattande undersökningar för skyddsskogarna blef GUN- 

 NAR Andersson i tillfälle företaga långa vandringar inom det stora por- 

 fyrområde, som bildar berggrunden i sydöstra Härjedalen och norra Da- 

 larne. Detta hyser den kanske artfattigaste och kargaste flora inom 

 Sveriges skogsområde, endast jämförlig med nordligaste Lapplands; detta 

 ehuru de klimatiska förhållandena äro nog så drägliga. Orsaken är den 

 utomordentliga svårighet, med hvilken den hårda porfyren förvittrar och 

 den längsamhet, med hvilken växtnäringsämnen frigöras.^ I sydligaste delen 

 af Lillhärrdals socken undersöktes den 3 aug. 1906 sydsluttningen inom 

 öfre barrskogsregionen (c. 675 m. ö. h.) af det s. k. Galungsberget i synner- 

 ligt godt läge, med en c. 25 m. hög hammare och med ganska rikligt 

 vatten sipprande fram ur dennas springor. Man skulle därför kunna 

 i bergroten vänta en rik flora, men som af nedanstående lista synes ^ 

 finnes icke en enda af de sydskandinaviska arterna, utan blott nordiska 

 arter. 



Liknande iakttagelser synas vara gjorda inom öfre Dalarnes porfyr- 

 område af Samuelsson (215, s. 21), hvilken besökt Björnberget och 

 Vitturn, utan att i någondera anträffa »någon särskildt sydlig art». 



Omkring 80 km. nästan rakt norr om Galungsberget ligger ett annat 

 i form och storlek m. m. skäligen jämförligt berg, nämligen Ulfberget i 

 Hede s:n, hvilket i afseende på floran bildar en motsats till Ga- 

 lungsberget. Det består åtminstone till stor del af kalkstenar; den rikaste 

 lokalen synes ligga omkring 500 m. ö. h. Mot de 20 förut angifna arter, 

 som kunde antecknas i Galungsbergets bergrot står för Ulfberget 6t, arter, 

 hvaribland ett stort antal sydskandinaviska, såsom: AntJiyllis, Asplenijuii 

 trichonuiJies, A. nita niuyaria, Carex digitata, EpilobiuDi collinum, Fragaria 



1 Ett utmärkt tydligt bevis härför är från Hamra kronopark anfördt af Gunnar An- 

 dersson och Henrik Hesselman (28, s. 84), som påvisat att urskogen på porfyr innehöll 

 115 — 126 timmerträd pr har, medan den på gnejs och granit räknade 166 — 168 sådana. 



* Antettnaria dioica, Epilobiutn angtistifolium, Geranhini silvaticwn, Leoiitodon 

 autuin7ialis , Lititiaa- borealis, Liiztila viiiltiflora, Maja7itheintiin bifoliuin, Molinia cariilea, 

 Mulgediiim alpitiian, Myrtillus jiigra, Parnassia palustris, Phegopteiis polypodioides, 

 Piilsatilla ve7-}ialis, Pyrohi seainda, Rubus saxattlis, Solidago virgaiirea, Spirma ul- 

 maria, Trientalts europcea, Vacdniuvi vitis idcea. 



