62 FJÄRDE KAPITLET 



vesca, Gcraji/Niii robcrtianuvi, Potoitilla argnitca, Siloic rupestris, Turritis 

 g la b ra m. fl. 



Det lider intet tvifvel, att det här är den kalkrika marken och allt 

 livad den medför, som är den väsentligaste orsaken till olikheten. Dock 

 må ej förbises, att äfven hvad man kunde kalla det »invandringshistoriska 

 läget» i detta fallet har haft betydelse. Ulfberget ligger nämligen vid 

 den stora växtvandringsvägen Ljusnans dalgång, medan Galungsberget 

 ligger i en afkrok uppe på platålandet. 



Många andra exempel kunna ur kap. 9 — ii i detta arbete uttagas 

 på hurusom med all sannolikhet bergartens sätt att förvittra, dess halt af 

 växtnäringsämnen, vittringsmaterialets fysikaliska egenskaper (genomsläpp- 

 lighet m. m.) påverka florans artrikedom. Den intresserade hänvisas härtill, 

 då vidare exempel kanske blefve väl tröttande. 



Beträffande de egentliga mineralnäringsämnena i sydbergens mark 

 bör ej förgätas, att desamma genom den fortsatta tillförseln af finare vitt- 

 ringsmaterial från hammaren ständigt förnyas, ungefär som slamtillförseln 

 vid flodöfversvämning eller det nytillförda stoftet vid lössbildningen tillför 

 ny näring. I ett viktigt näringsfysiologiskt afseende råder inom samma 

 sydbergs skilda delar ofta stora olikheter, nämligen beträffande halten af 

 humusämnen och därmed kväfve. De stora örter, hvilka ofta i riklig 

 mängd träffas i bergrötterna, äro liksom träd och buskar starka humus- 

 producenter, men på solöppna, torra delar af bergroten är äfven förmult- 

 ningen mycket stark, medan starkt humusrik mylla lätt uppstår, där vatt- 

 net är rikligt. I ej få sydberg synes äfven näringsämnen tillföras genom 

 kreaturen. I rika sydberg närmare gårdarna ser man ofta djuren gå uppe 

 i bergroten och ibland kan på de fästigar, som där träffas, rikligt exkre- 

 ment efter dem ses. De talrika ogräs (s. 109), som äro funna i vissa sydberg, 

 ha väl också ofta kreaturens besök att tacka för sin därvaro. Från Härje- 

 dalen känner man dock äfven exempel på att människan mera direkt för- 

 medlat spridningen, i det att jord och gödsel klöfjats upp till de i ras- 

 markens öfre del anlagda potatistäpporna. 



Vattentillgång. 



För den flora af i allt väsentligt tropofila arter, som lefver i s}'d- 

 bergen, är naturligen en rik och jämn vattentillgäng under vegetations- 

 perioden ett oeftergifligt lifsvillkor. Mången gäng, då man en vacker 

 sommardag i tryckande värme står uppe i bergroten, frågar man sig ock. 



