SYDBERGENS NATURFÖRHÅLLANDEN 



63 



huru det öfver hufvud är möjligt, att tillräckligt vatten här kan fin- 

 nas. Det lider också icke något tvifvel, att det blott är under vissa för- 

 hållanden, som nödigt vatten finnes, men där vattnet saknas, där träfi"as 

 icke heller någon rikare växtlighet, utan blott en steril, uttorkad klipp- 

 mark. Många äro ock de berg, uppför hvilkas branter vi under svett och 

 möda klättrat, utan något annat resultat än att vi funnit, att intet intressant 

 där var att hämta, oaktadt alla de yttre topografiska förutsättningarna 

 förefunnos för ett rikt sydberg. Som exempel må blott anföras Längå- 

 berget i Hede socken i Härjedalen; fig. 12. 



Fig. 12. Stora rasmarken utmed Låiigåberget i Hede s:n, Härjedalen. Vattenbrist gör 

 att i bergroten endast en ytterst artfattig liora finnes. Vid besök d. 17 juli 1904 anträffades 

 blott björk, tall, grati, häg;g;, hallon samt Cai-ex pallescens, Gnliuni trifidinn, Orchis 

 i/iaculafa, Oxalis acetosella, Polypodiuin inilgare, Riibiis saxatilis och TrieJitalis eia-opaa. 



Förutsättningen för vatten är naturligen i första rummet den atmo- 

 sfäriska nederbörden. Inom de trakter af Nordsverige, som här behandlas, 

 är denna som bekant mycket växlande. Inom södra Norrlands på syd- 

 berg rikare urbergstrakter synes den stiga från norr till söder. De bästa 

 förefintliga sammanställningar ange för Ängermanälfvens flodområde 447, 

 Indalsälfvens 528, Ljusnans 527, Ljusnans 560, Dalälfvens 612 och Klar- 

 älfvens 666 mm. ^ Inom fjällen är nederbörden äfven på den jäm- 

 förelsevis begränsade höjd af 500 — 700 m. ö. h., hvarpå sydbergens berg- 

 rötter i allmänhet kunna sägas vara belägna, afsevärdt större än längre ned 

 i skogslandet. Observationer häröfver äro få och resultaten omtvistade. 



Se Ymer 1907, s. 330. 



