7 o FEMTE KAPITLET 



till hvilken grupp de böra föras, men för de ej få, som intaga en mellan- 

 ställning, torde det än så länge vara nödvändigt upptaga mellan- eller 

 öfvergångsgrupper. Äfven om så sker, är, som ofvan redan betonats, 

 vår kunskap så fragmentarisk på dessa områden, att det ofta kommer 

 att bero på personligt tycke, hvarthän vissa arter föras. Vi ha emeller- 

 tid under årens lopp förvärfvat en tämligen ingående kännedom om de 

 skilda arternas uppträdande, hvadan vi hoppas att i stort sedt grup- 

 peringen blifvit tillfredsställande. Dock är det otvifvelaktigt, att ingå- 

 ende detaljstudier öfver vissa arter kunna komma att motivera öfver- 

 förande af en eller annan art från en grupp till en annan. Beklagligt 

 nog tillåter .ej utrymmet att i detalj för hvarje art anföra grunderna för 

 vår gruppering. 



Rent teoretiskt borde såsom sydskandinaviska i Nordsverige räknas 

 alla de arter, hvilkas verkliga ekologiska utbredningsområde, d. v. s. det, 

 där arten »upphör att nå fullständig utveckling och att vara ett kon- 

 kurrenskraftigt led i vegetationen på växplatser, där krafven på jordmån, 

 vatten m. m. finnas behörigen tillgodosedda» (G. ANDERSSON 13, s. 130), 

 ligger söder om Nordsveriges gräns, d. v. s. Norrland, norra Dalarne och 

 norra Värmland. Att säkert fastställa arternas verkliga nordgräns enligt 

 denna definition är emellertid för närvarande knappast möjligt, närmast 

 därför att florors och växtförteckningars uppgifter om frekvensen af arter, 

 som anses vanliga, äro synnerligen allmänt hållna och därjämte ej sällan 

 opålitliga. Detta gäller äfven fjälltrakterna, ehuru kanske svårigheterna 

 beträffande dem icke äro fullt så stora. 



På grund af hvad nu anförts uppdela vi sydbergens flora i 3 stora 

 klimatiska grupper, mellan hvilka stå två öfvergångsgrupper: 



1. Sydskandinaviska arter. 



2. Öfvergångsgrupp till 3. ^ 



3. Nordiska arter. 



4. Öfvergångsgrupp till 5 (björkregionsarter). 



5. Fjällarter. 



De återstående fördela vi i en grupp 6, omfattande genom kulturen 

 spridda arter, en grupp 7, innehållande arter, angående hvilka det åt- 

 minstone beträffande flertalet kan sägas att utbredningen är ofullständigt 

 känd eller särskildt egenartad. Inom denna grupp utgöra de kritiska släk- 

 tena en särskild typ. 



