T 6 FEMTE KAPITLET 



antingen ha öfverskridit passhöjder på 900 m. eller mera i Sarek-inassivet 

 eller ock utmed Stora Lule-vattens dal och fjällkedjans östra sida spridt 

 sig söderut och inåt fjällen. Sulitelmapassen leda från Saltenfjorden på 

 tvänne vägar upp till riksgränsen. Den nordliga, som är väl känd genom 

 C. J. O. Kjellströms kartografiska arbeten, har en passhöjd af 725 m. 

 och går från Morkijaure (586 m.) på norska sidan till Pieskejaure (578 m.) 

 på svenska. Den södra vägen går från Balvand i Norge till Mavasjaure 

 (542 m.) på svenska sidan och ned i Piteälfvens dalgång. Passhöjden är 

 ej närmare känd, Gavelin (94, s. 81) anslår den till 650 m. Högre än 72$ 

 m. kan den under alla förhållanden icke ligga. Från Sulitelmapassens fort- 

 sättning i Piteälfvens dalgång måste emellertid de sydskandinaviska arterna, 

 för att komma till Kvikkjokkstrakten, leta sig öfver vattendelaren norrut 

 till Lule älf. Närmaste vägen med en passpunkt af c. 670 m. torde vara 

 från sjön Svalesjaure (462 m.) ofvan Tjeggelvas till Peuraure (443 m.) och 

 Saggat (303 m.) vid Kvikkjokk. 



Endast ingående undersökningar af bergen inom nu berörda flod- 

 system kunna i detalj lösa här framkastade frågor. Troligt är att under 

 den nedan afhandlade varma tiden längs bägge vägarna talrika ståndorter 

 funnos för den flora, vi nu träffa i sydbergen inom de kalkrika, bördiga 

 dalarna. 



Utom Torneträskområdets förut nämnda 10 sydskandinaviska arter 

 tillkommer här ytterligare Circcea alpina, Epilobimn viontanuni, Galeopsis 

 bifida, Potcntilla argcntca, Tiirritis glaba, Vcronica officiiialis och Viola 

 mirabilis samt möjligen .Betitla verrucosa, om hvilken senare blir tal, eller 

 tillsammans 14 eller 15 arter, alldenstund de öfverhufvud i sydbergen ytterst 

 sällsynta Epipactis latifolia och Vicia scpiuui ej träffats. Ojämförligt 

 artrikast är Nammates (fig. 14) strax sydsydväst om Kvikkjokk med 13 

 arter, då det längre mot väster belägna Nuionjes endast äger 6. 



Märkligt nog är från Piteälfvens Jiufvtieldal hittills blott ett sydberg 

 beskrifvet, nämligen det af E. Nyman i korthet omnämnda, beläget å ön 

 Paktesuolo i sjön Tjeggelvas. Här finnas emellertid så typiska represen- 

 tanter för nu ifrågavarande florelement som Erysiuimn hieraciifolinvi, Silene 

 rupestris och Turvitis glabra. 



Skellefteälfvens 'of re dalgång har varit närmast söderut belägna 

 port, genom hvilken sydliga arter trängt in frän väster. Saltenfjordens sydöstra 

 arm fortsätter i den stora Saltdalen, som på c. 70 km. stiger till de strax 

 inom riksgränsen belägna pass, som efter ytterligare 70 km. genom de svenska 

 dalarna förbi Sädvajaure (464 m.) föra till Hornafvan, vid hvars stränder 



