7 b FEMTE KAPITLET 



förekomst af hithörande arter. Noggrannare efterforskningar kunna möj- 

 hgen öka arternas och fyndorternas antal. 



Inom Nordlapplands fjälldalar är det sålunda väsentligen till tre 

 dalstråks sydberg som från nordliga Norges kust ett rikare antal syd- 

 skandinaviska arter kunnat tränga upp. I allt finnes här icke mindre 

 än 22 arter ännu kvar på det trettiotal ståndorter (däraf 15 här beskrifna 

 sydberg), hvarest fynd af detta slag äro gjorda. Ehuru dessa arter icke 

 nu spela någon egentlig roll i vegetationens skaplynne, är det dock en 

 icke alltför ringa del af dessa trakters artfattiga flora. 



Sydlapplands sydberg. Mellan Salten och Rånen tränger ingen 

 fjord djupare in å den norska kusten. Svartisens mäktiga ismassa ligger 

 på krönet af fjällpartiet i väster. Häri ligger väl närmast förklaringen till 

 att på det stora ungefär 100 km. breda området mellan Skellefteälfvens 

 och Umeälfvens dalgångar intet enda fynd af sydskandinaviska arter är 

 gjordt, om vi undantaga ett af sDiultyon ofvan Sorsele. Detta oaktadt en 

 väg uppenbarligen leder genom Dunderlandsdalen och Ranfjerdingsdalen 

 upp till riksgränsen, hvarest vattendelaren helt nära riksröset n:o 224 svår- 

 ligen kan ligga nämnvärdt öfver 664 m., således en jämförelsevis låg pass- 

 punkt. Framtida fynd i dessa sällan besökta trakter kunna dock komma 

 att visa att nu nämnda dalgångar haft större betydelse för växtspridnin- 

 gen än vi nu ha anledning förmoda. 



Mycket stor betydelse ha, enligt hvad vi säkert veta, de dalar ägt, 

 som från Ranenfjorden leda upp öfver vattendelaren till 



Umeälfvens vattensystem. Ej så synnerligen långt från vatten- 

 delaren och riksgränsen ha vi i Tärna socken två artrika sydberg, Klipp- 

 knösen med 7 och Laxfjället med ej mindre än 14 arter tillhörande denna 

 grupp; längre ned i dalen vid Storuman träffas Kyrkberget ined ii arter. 

 Därjämte visa enstaka fynd på flera andra punkter i dessa trakter, att syd- 

 skandinaviska relikter flerstädes finnas; jfr kartan 3. 



Passhöjderna in till Tärna äro jämförelsevis mycket låga och på tre 

 ställen i det allra närmaste lika. Gavelin, som närmare undersökt dem 

 i samband med sina issjöstudier, uppger talen 528 m. för passet strax 

 norr om riksgränsen vid Umbukta, c. 535 m. för passet i Tängvattnets 

 fortsättning och 532 i Jovattensdalen. Ungefär lika högt (c. 530 m.) lig- 

 ger det pass, som norr om Dikanäs leder öfver från Umeälfvens till öfre 

 Ångermanälfvens vattensystem. Afståndet mellan Ranenfj ordens botten 

 och Tärna är genom dessa pass 100 — 120 km. och till Kyrkberget, det 

 ostUgaste af de rika sydbergen, ytterligare c. 90 km. 



