FEMTE KAPITLET 



pass på 508 och c. 660 m., som nu långt in i Norge utgöra vattendelaren 

 för Hotagens vattenområde, ha tillsamman anträffats 23 arter, således fyra 

 färre än innanför det djupare Tunsjöpasset. Till de nyss uppräknade ha 

 i de beskrifna sydbergen blott kommit BUx/iman spicant (i Oldklumpen) 

 och den i sydligare berg vanliga Cojwallaria polygonatuin. Blechnuni 

 finnes emellertid äfven i Frostvikens s:n vid Jormlien. Att CirccBa alpina 

 saknas utmed Ströms vattendal är väl snarast skenbart och mera be- 

 roende på en tillfällighet vid undersökningarna; här är denna i öfrigt inom 

 Nordsverige mycket sällsynta art endast funnen i Skärvångsberget. De 

 som saknas inom detta dalstråk äro Betula verrucosa, A^ithyllis, Arabis 

 thaliaua, Arcnaria trincrvia, Aspleniimi septentrionale, Canipanula latifolia 

 och Carex digitata. 



Mellersta och södra Jämtlands sydberg. Det låga parti af fjäll- 

 kedjan, som löper fram utmed riksgränsen, är genom djupt nedskurna 

 dalar uppdeladt i skilda partier med högst invecklade passförhållanden, 

 hvilka äro mycket svåra att utreda, då passhöjder uppenbarligen aldrig 

 beaktas vid de topografiska mätningarna. Dalgångarna äro emellertid att 

 föra till 3 hufvudgrupper, hvilkas pass kunna betecknas såsom a) Torrö- 

 passen b) Skalstugupasset med dess grenar samt c) Storlienpasset. 



Torröpassen äro två, det ena ledande från Trondhjemsfjordens norra 

 gren öfver Stenkjaer (257 m.) och Fjeldtjärn (498 m.) till vattendelaren, enligt 

 G. Frödin på 485 m., samt öfver sjöarna Gröningen (473 m.), Holdern 

 (444 m.), Torrön (411 m.) till Kallsjön (381 m.) och fram till Liten (318 m.) 

 på silurområdet. Den andra något nordligare vägen leder öfver Seisjö- 

 myren (281 m.) och Vivand-Fisklösa (534 m.) till vattendelaren på ungefär 

 560 m. och sedan öfver Langvandet (531 m.) och Holdern {444 m.) ned 

 till Torrön och Kallsjön. Denna Torröväg synes ha spelat en mycket 

 underordnad roll vid växtspridningen till mellersta Jämtland, då man jäm- 

 för den med de dalar, som leda rakt västerut ned till Värdalen och Trond- 

 hjemsfjorden. De enda fynd, som föreligga, äro Seduin anmmni vid Lång- 

 sjöskutan och AncDionc nciiioyosa vid Ytteräng i Kalls s;n, båda likvisst 

 enligt P. Olssons uppgifter. Hvitsippans förekomst kan dock lika väl 

 hänföras till invandring från Värdalen. Framtida undersökningar komma 

 nog att något utfylla fyndlistan, men redan nu kan man säga, att Torrö- 

 vägen varit af föga vikt. 



En öfversikt af de invecklade passförhållandena från Värdalen till 

 silurslätten i Indalsälfvens dalgång ofvan Storsjön vinnes bäst genom några 

 siffror. Det finnes en nordlig led öfver Helgaåns dal i Norge till Anjan 



