SYDBERGENS FLORA OCH VEGETATION 85 



Sernander (229 b, s. 211) fäster under anförande af förekomsten 

 af BlecJmuni, DapJinc, Listcra ovata ra. fl. i Gröndalen — Ljusnans nord- 

 ligaste källgren i denna trakt — uppmärksamheten vid densamma som 

 vandringsväg. Gröndalen förenas med Malmagen genom en dal med en 

 passpunkt vid c. 850 m. 



Helt nära nu nämnda passpunkter, framförallt den sydligaste, har 

 Birger undersökt några växtrika sydberg. Hammarfjället med 20, Funäs- 

 dalsberget med 13, Tännäsberget med 9 och Medskogsberget med 7 syd- 

 skandinaviska arter. Därjämte äro vissa af dessa kända äfven från ett 

 par andra gynnsamma ståndorter. I allt äro 26 hithörande arter träffade. 

 Dessa äro Cotoneastcr vulgavis, Ajiiga pyyauiidalis, Ancuione neinorosa. 

 Arabis JiirsiUa, '^Asplcniuni ruta niuraria, Cardaniine silvatica, Carex orni- 

 thopoda, Circcea alpina, Convallaria polygonattun, Epilobiuin collimini, E. 

 niontajiiiiii, Erysiiiinni hicraciifoliiim, Fragaria vesca, Galcopsis bifida, '^'Ha- 

 benaria moiitana, Listera ovata, Polygala aiiiara, Potciitilla argentca, Se- 

 diim aniiuimi, Siloic rupcstris, StacJiys silvatica, ''•'Sti-//a/'ia iiliginosa, Vcro- 

 nica officinalis, * Vicia silvatica, Viola niirabilis och V. riviniana. 



De fyra med * betecknade äro ingenstädes norr om Härjedalen an- 

 träffade i fjällens sydberg. Härutöfver anför Birger(43, s. 126), som väst- 

 liga invandrare till Härjedalen Blcchnuui spicant och Corydalis fabacca från 

 lokaler, hvilka icke i egentlig mening kunna betecknas som sydberg. 



Dalar ne ha att uppvisa vissa förbindelseleder mellan Sverige och 

 Norge under barrskogsgränsen i trakterna mellan Dalälfvens källflöden och 

 Fämundssjöns vattensystem. Ehuru vissa fjällpartier nå upp till eller något 

 öfver barrskogsgränsen, äro emellertid förhållandena i mycket olika dem 

 i förut behandlade fjälltrakter. Landets ofullständiga undersökning såväl 

 i topografiskt som till dels äfven i botaniskt afseende gör det svårt att 

 göra några säkra uttalanden om spridningsvägar m. m. Fastställdt synes 

 emellertid vara, att åtminstone på svenska sidan ytterst få sydskandinaviska 

 arter nå upp mot vattendelaren. I öfre Dalarne äro bland af oss närmare 

 undersökta arter blott Bettila verrucosa, Fragaria vesca, Silene rupestris 

 och Vibiirnum opulus funna å enstaka lokaler. 



Den påfallande sällsyntheten af detta florelement i dessa jämförelsevis 

 sydliga trakter torde ha sin orsak i flera samverkande förhållanden. Som de 

 viktigaste kunna framhäfvas en steril, mestadels af kvartsiter och sandstenar 

 bildad mark, ogynnsamma klimatiska villkor i detta vår halfös södra köld- 

 centrum samt kanske icke minst att dessa trakter torde ha varit äfven 



