86 FEMTE KAPITLET 



under äldre tider afstängda från arttillförsel från trakterna väster om fjäll- 

 kedjan, särskildt kring Trondhjemsfjorden. 



Af den framställning, som nu lämnats, framgår otvetydigt att de syd- 

 skandinaviska arter, som uppträda inom fjällkedjans område, ingalunda äro 

 på grund af tillfällig spridning där förekommande, utan att åtminstone 

 flertalet af desamma måste tillhöra en grupp växter med skäligen likartade 

 ekologiska kraf. Vore ej så fallet, skulle vi icke från Torne träsk i norr 

 till Malmagen i söder ha samma arter i så stor omfattning som vår 

 sammanställning af alla kända fynd nu med säkerhet visar och som fram- 

 tida fynd otvifvelaktigt kommer att i än högre grad fastslå. Den geo- 

 grafiska fördelningen af fjmdplatserna talar äfven för att den stegvisa ut- 

 bredningen haft äfven för dessa arter en vida större betydelse än mera 

 tillfällig spridning. I annat fall skulle man svårligen kunna spåra det sam- 

 band mellan passhöjderna och artantalet öster om passen, som otvetydigt 

 framgår af vidstående diagram (fig. 15), i hvilket dock den nordliga bred- 

 dens betydelse för artantalet väl ger sig tillkänna. 



Särskildt bör betonas, att flertalet af de arter, som kunna sägas vara 

 vanliga i sydbergen, uppträda redan i Nordlappland och där på ganska 

 många ståndorter. Exempel på arter af detta slag äro AntJiyllis, Arabis 

 Jiirsuta, Epilobimn collimini och vwntajiuni, Erysiimun hicraciifoliiiui, Fra- 

 garia, Sedum annmim, Silene riipestris, Tiirritis. Få äro däremot de arter, 

 som först träffas i Sydlapplands berg, men där och längre söderut bli 

 mera allmänt förekommande. Det är egentligen blott fyra arter, som kunna 

 anföras som exempel på denna utbredningstyp, nämligen Asperula odorata, 

 Corydalls fabacea, Stachys silvatica och Ulmiis niontana. 



Som belysande för de sydskandinaviska arternas allmänna frekvens 

 må nämnas, att .bland de 55 arter, som träffas i fjällens här behandlade 51 

 sydberg, af hvilka 33 kunna anses vara väl eller åtminstone någorlunda 

 väl undersökta, äro tvä {Fragaria vesca i 32, Sedum annuiun i 34) funna 

 i öfver 30 berg, 7 (de nämnda samt Epilobium montanum, Eryshmiiii Jiic- 

 raciifolmin, Galcopsis bifida, Silcnc rupcstris och Stachys silvatica) i öfver 

 20, 15 arter i öfver 10 berg, medan 14 endast träffats i ett enda berg. 



Silurområdets sydberg. 



Dessa äro blott 5, och ett par äro knappast typiska sydberg, 

 såsom Tåsjöberget med 5 hithörande arter. Östberget på Frösön inne- 



