88 FEMTE KAPITLET 



ning för detta svåra spörsmåls bedömande lämnar emellertid en lista, som 

 visar, hvilka sydskandinaviska arter, som icke träffats inom Jämtlands 

 fjälldalar utan först uppträder i sydbergen på silurslätten. Dessa äro: 

 Loiiiceni xylostcuin, Adoxa moscliattclina (på Frösön), Asplenhini ruta 

 muraria (dock känd från en lokal i Härjedalsfjällen), Gcranhmi robcr- 

 tianuni, Hypericuin quadraiignlum^ Primula officinalis, Vcrbascuin tJiapsus, 

 Vicia silvatica (en lokal i Härjedalsfjällen). Af dessa förekomma 

 Lo7ticera, Geraniuui, W^rbascnm och Vicia på ett flertal ställen inom 

 urbergsområdet, hvadan man redan af deras förekomst med hög grad 

 af säkerhet torde kunna våga påståendet, att de från sydost nått silurtrak- 

 terna häruppe. För Vicia silvatica, som i Aretrakten träffats vid Hålland 

 i Undersåker och vid vägen till Storbofallet i Mörsil, är detta antagande 

 dock mindre säkert. 



Ganska påfallande är, att vissa i fjällens sydberg allmännare arter 

 icke anmärkts i silurområdets. Af detta negativa förhållande bör dock inga 

 slutsatser dragas, då sydbergens antal inom siluren äro sä få. De vikti- 

 gaste af dessa arter torde dock vara värda att nämna. Af Asp c rida odo- 

 rata (kartan lo), för hvilken inom Jämtlands fjällområde ii säkra lokaler 

 finnas, är icke en enda känd inom silur eller närliggande urberg, utan först 

 i kustlandet. Lokalerna från siluren härstamma alla från OLSSON och måste 

 upptagas med stor försiktighet; jfr s. 4. Corydalis fabacca{}^-3,\\.-&.x\ 17) har 

 likaledes 11 jämtländska fjällokaler mot 3 på silur — Hackas enl. Hart- 

 MANS flora, Hammerdal samt Skalberget i Ström enl. P. OLSSON — och en 

 säker lokal, Kullstaberg i Ragunda, i mellersta urbergsområdet. Arten är 

 i öfrigt en sydnorrländsk kustväxt. Seduui annuH)u (kartan 28) med talrika 

 fjällokaler har endast osäkra fyndorter på siluren, medan i Indalsälfvens och 

 Ljungans nedre dalfören arten mångenstädes anträffats, västligast vid Stads- 

 berget i Ragunda och Hucksjöåsen i Hällesjö socken. Om Silene rupest- 

 ris (kartan 29) gäller alldeles samma sak med undantag att den öfverhufvud 

 är sällsyntare. 



Hvad vi känna angående arter af nu exemplifierad typ torde innebära, 

 att det finnes en artgrupp, som invandrat till mellersta Norrland dels 

 från väster genom fjällpassen, dels söderifrån genom södra Bottenhafvets 

 kustland,» men som aldrig kommit att fullt besätta det mellanliggande 

 landet. I vissa fall kan dock den nuvarande utbredningen missleda, i det 

 att arten i våra dagar kan vara utdöd. Så är fallet med almen, såsom 

 kartan 33 visar. 



