q 2 FEMTE KAPITLET 



Antalet sydskandinaviska arter inom de tre flodområdenas här ifråga- 

 varande sydberg äro: 



Ljungan 49 



Dalälfven ']'] 

 Klarälfven 55 



Dessa tal äro ej jämförliga, därför att i Dalarne finnas ett par berg 

 eller bergen motsvarande ståndorter, hvilka på grund af silurkalkens när- 

 varo äro synnerligen artrika (jfr s. 44), medan det egentliga urberget icke 

 erbjuder på långt när så gynnsamma villkor. Äfven i ett annat afseende 

 är det höga artantalet inom Dalarne och Värmland i viss mån missvisande, 

 i det att ett stort antal arter blott träffas på en eller två lokaler 

 och utgöra de allra yttersta utposterna, som blifvit isolerade från artens 

 mera sammanhängande utbredningsområde i Mälaretrakterna eller längre 

 söder ut. Arter af denna typ äro Evonynms eiiropcea, Rosa canhia, Briza 

 Diedia, Canipivuila cervicaria, Carlina vtdgaris, Convallaria imdtijlora^ 

 Draba verna, Geraiiiuvi sangiäneinu, Linum catJiartiauu, Orobiis nigei'. 

 O. tub er o sus, Sediun rupestre m. fl. 



Motsatsen till dessa äro några sydskandinaviska arter, hvilka just i 

 det södra inre urbergsomrädet liksom i kustområdet bli karaktäristiska 

 för sydbergen, äfven om för flertalet en eller annan ståndort är framskjuten 

 norr och väster om detsamma. Hit äro att räkna Lonicera xylosteuni, 

 Viburniwi opiilus, Aiieinone Jiepatica, Astragalus glycyphyllus (saknas i 

 kustområdet; jfr ofvan s. 91), Habenaria bifolia, Ptcris aquilina, Viola 

 rivinia7ia. De äro här uppenbarligen de ännu jämförelsevis talrika re- 

 likterna från en forntida vida allmännare utbredning. Inom Dalarnes och 

 Värmlands berg ökas ytterligare deras antal med arter som Ribcs alpinum, 

 Tilia europcea, Aquilcgia, Gcraniuni robcrtianuiu. Orobus vernus, Verbascum 

 thapsus, Veronica chaunsdrys m. fl., hvilka inom Hälsingland-Härjedalens 

 berg antingen saknas eller äro mycket sparsamma. 



I omstående- tabell finnes en sammanställning af samtliga i nu undersökta 

 sydberg iakttagna arter, som vi hänfört till den sydskandinaviska gruppen.^ 

 Tabellen är i mänga afseenden belysande för de frågor, som i det föregående 

 bragts på tal. Sålunda torde genom grupperingen i olika geografiska områden 

 någon inblick vinnas i de olika arternas värmekraf, detta därför att sydbergen 

 äro så pass likartade ståndorter, som det öfverhufvud torde vara möjligt att för 



Af endast P. Olsson anförda lokaler äro ej i tabellen upptagna; jfr s. 4. 



