SYDBERGENS FLORA OCH VEGETATION 



99 



Enen är ungefär jämnställd med tallen; antecknad från i6 berg. Oväntadt 

 sparsamma äro Salices, af hvilka egentligen blott Salix nigricans anträffas 

 något oftare. 



De nordiska xerofyterna, särskildt risen, äro i det stora hela synner- 

 ligen sparsamt företrädda och bilda en mycket underordnad del af syd- 

 bergens vegetation. Någon enstaka tufva af lingon, ljung m. fl. kan nog 

 finnas, men det är dock ganska belysande, att den förra är antecknad från 

 blott 9 berg och den senare från blott 4. 



En stor och viktig roll i undervegetationen spelar däremot ett antal 

 högvuxna och oftast storbladiga mesofila tropofyter, hvilka i öfrigt tillhöra 

 bäckdalarnas och flodsträndernas karaktäristiska randvegetation. En lista, 

 anordnad på samma sätt som för de sydskandinaviska arterna, anger de 

 viktigaste och deras frekvens. Listan visar, att denna arttyp är gifvet tal- 

 rikast i fjällens sydberg. Svårligen kan detta helt förklaras däraf, att 

 de ej antecknats inom urbergsområdet, där de träffas äfven på andra väx- 

 platser. Sannolikast synes deras allmännare förekomst i fjällen stå i 

 samband med den större luftfuktighet, som råder i dessas sydberg, jäm- 

 förda med urbergsområdets. Till dem ansluter sig i hela sin ekologi en 

 nedan behandlad grupp björkregionsarter, hvilka äro ändå mera uteslu- 

 tande bundna vid fjällen. 



Ibland sydbergens nordiska arter är äfven att uppmärksamma några, 

 hvilka i likhet med ijällväxterna ha sitt egentliga tillhåll å sädana ställen, 

 där öppen mark uppstår, såsom vid sjöstränder, älfnipor m. fl. De till- 

 godogöra sig gifvetvis just den egenskapen hos flertalet sydberg att stän- 

 digt någon del af desammas mark är öppen. Exempel äro Barbarea 

 strida (4 af fjälltrakternas sydberg), Ccrastinin vulgäre (17 berg), Pingui- 

 cula vulgär is (3), Tus si I a go (5). 



I allt äro från sydbergen kända 139 nordiska arter. 



Öfvergångsgrupp till fjällarterna. 



Liksom det syntes oss nödvändigt att på kunskapens nuvarande sta- 

 dium urskilja en artgrupp, som med hänsyn till sina genom, utbredningen 

 uttryckta sannolika värmekraf står på gränsen mellan sydskandinaviska 

 och nordiska arter, så är detsamma nödvändigt med en grupp af arter, som 

 inta en mellanställning mellan de senare och de i egentlig mening alpina 

 arterna. Denna öfvergångsgrupp har hos oss sitt egentliga utbrednings- 

 centrum i fjällens subalpina björkskogar eller den s. k. björkregionen. 



