SYDBERGENS FLORA OCH VEGETATION 



Ännu en artgrupp i s}'dbergens flora, utgörande en öfvergång mel- 

 lan nordiska arter och fjällarter, bilda ett antal växter, hvilka egent- 

 ligen tillhöra det nordiska barrskogsområdet, men som i fjällregionen 

 representeras af morfologiskt afvikande, till sitt verkliga artvärde föga 

 kända varieteter» Af dem ha i sydbergen blifvit antecknade Jtinipcnis 

 coiiiintDiis p iiaiia (i bergen 14 och 29), Cerastiiiiii vulgäre '•' alpestrc (i 

 bergen 14, 15, 89), Festuca ovina f. vivipara (i 3, 23, 78, 87, 89, 90), Myo- 

 sotis silvatica [3 alpestris^ (i 1 1 c, 14, 15, 17, 89, 29, 92), Poa neinoralis y 

 glmtcautha'^ (i 17, 59, 70, 71, 88, 89) och Woodsia ilvcnsis [3 hyperborca, 

 som dock här upptages bland fjällarterna. 



Flertalet af dessa ha ju anträffats inom fjällområdets sydberg, men 

 det är dock högeligen anmärkningsvärdt, att de äfven anträffats i urbergs- 

 områdets. 



Sydbergens fjällarter. 



Ett drag i sydbergens flora, som tidigt nog tilldrog sig uppmärksam- 

 het, var förekomsten af ett större eller mindre antal verkliga fjällväxter. Dessa 

 lefva på nu ifrågavarande ståndorter omedelbart invid arter af utpräglad 

 sydskandinavisk typ. Att så verkligen är fallet ha äfven vi kunnat kon- 

 statera på ett flertal ställen, och nedan följer den första ingående, på 

 ett mera omfattande material fotade redogörelsen för detta märkliga drag 

 i de nordsvenska sydbergens vegetation. 



Så iakttogs den 28 juli 1908 i Henriksfjäll i Asele lappmark på samma 

 lilla hyllafsats i hammaren dels Vcronica saxatilis, Saxifraga oppositifolia 

 och Ccrastinm alpinuni, dels AntJiyllis inilncraria, Turritis glabra, Cre- 

 pis tcctonini och Fragaria vcsca, den senare med mogna frukter! 



I icke mindre än 64 af de 128 berg, som beskrifvas i kap. 9— 11 

 äro fjällarter observerade; således i mycket nära hälften. Tar man med 

 i räkningen blott de berg, som af oss eller andra blifvit närmare 

 undersökta, finner man dem i 40 af 56, d. v. s. i nära 73 °/o. Dessa 

 tal visa, att fjällarterna äro allmänt utbredda. Vanligast äro de af lätt in- 

 sedda skäl inom fjällens sydberg, där de träfl"ats i 39 af 51 eller i ^6 "/o, 

 vida sparsammare inom urberg och silur, hvarest talen äro 25 berg med 

 fjällväxter bland ']j, således något öfver 32 ^/o. 



Ej blott fyndställena utan äfven artantalet aftager afsevärdt, då man 



^ I hvad mån respektive författare verkligen skilt på hufvudarten och |il alpestris 

 har för oss varit omöjligt att kontrollera. 



- Under detta namn torde dölja sig flera olika former. 



