[04 FEMTE KAPITLET 



De öfriga mindre viktiga arterna må för fullständighetens skull äfven 

 uppräknas och är efter hvar art angifvet dels antalet berg, dels ock de 

 få fall, då arten träffats inom skogslandets berg. 



Aiitoinayia alpina i, ArctostapJiylos alpina \, Betula nana i, Braya 

 alpina r, C ar ex lagopina i, C ar ex rigida 2, C. ustulata 2, Diapcnsia lapp07iica 

 I, Draba luahlenbergii i, Dryas octopetala 2, Epilobiiim davnriaun 2, E. lacti- 

 floruni 2, Erigcron uniflorus 2, Ericphoruni scheuchzeri l, däraf Tåsjöberget å 

 silurområdet, Gentiana ienclla i, Junciis arctictis i, J. bighunis 2, J. tiifidiis i, 

 Kobresia scirpina i, Lycopodiuni alpinuni endast i Ranklöfven i Medelpad, 

 Oxyria digyna i, Oxytropis lapponica i, Pedicnlaris lapponica 2, Pc ta si te sf ri- 

 gida 3, däraf Tåsjöberget i Ångermanland samt Tensberget i Hälsingland, 

 Pliaca frigida 2, Pinguiciila alpina i, Potentilla nivea 2, Pri ni nia scotica 2, 

 P. strida 2, RJiododendron 3, Salix hcrbacea i, vS. polaris i, 5. reticulata 

 r, Saxifraga cermia 3, 5. cotyledon 3, 5. rivularis i, Sibbaldia prociimbens 

 I, Silenc acanlis 2, Tofieldia pahistris 2, Wahlbergella apetala i, Vero7iica 

 alpina 3. 



* * 



Orsaker till fjällarternas förekomst. Från rent växtgeografisk 

 synpunkt sedt ligger det ju intet anmärkningsvärdt i fjällarternas rikliga upp- 

 trädande inom fjälltrakternas sydberg. På få undantag när äro de ganska 

 allmänna just i den trakt, där de finnas i sydbergen, och då det ofta är 

 arter med små, lätt spridda fortplantningsorgan, har man rätt att anse, att 

 fröna på ena eller andra sättet strös ut öfver nejden och då äfven hamna 

 i sydbergens branter. Det märkliga är att de välja ståndorter, som äro så 

 ofantligt olika dem, pä hvilka man af gammalt är van att finna fjällarter. 

 För det första ligger, som vi sett, det alldeles öfvervägande antalet äfven 

 af de på fjällarter rika sydbergen i fjälldalarnas barrskogsregion, där åt- 

 minstone många af dessa arter äro mycket sällsynta eller alldeles saknas 

 utanför sydbergen, för det andra äro nu ifrågavarande ståndorter mycket 

 varma, jämförda med arternas vanliga växplatser. 



Hvad är det då som kan möjliggöra deras härvaro? 



Ser man på listan för fjällarterna i sydbergen, tro vi, att just den 

 bestämdt bevisar, att inom vår fjällväxtflora måste finnas tvänne olika 

 typer, nämligen dels sådana, som icke fördraga större värmemängder, dels 

 sådana, som väl kunna tillgodogöra sig sådana, blott i öfrigt förhållandena 

 äro gynnsamma. Vore det ej så, skulle det vara alldeles oförklarligt, att 



