SYDBERGENS FLORA OCH VEGETATION I og 



och Ranklefven, Ccrastium alpimim och Woodsia ilvensis [3 hyperborea i det 

 sistnämnda och Öberget, Lycopodiwn alpimun, Saxifraga c(Espitosa, S. 

 iiivalis, Asplcninni viridc i Ranklefven, Poa avsia i Dysjökallen och Get- 

 berget, hvilket senare äfven h\-ser Sagiiia saxatilis, medan Saiissiirca an- 

 träffats i Snöberg. 



Det bör beaktas, att en dylik anhopning af fjällarterna inom en viss 

 trakts hvarandra nära liggande berg och ofta med samma art i tvänne 

 berg, tyder på en mera allmängiltig orsak. Närmast är då att tänka på, 

 att man skulle ha en gammal reliktkoloni här. Tänkas kan ju ock att, i 

 denna nära isdelaren belägna trakt med ovanligt starkt kuperad topografi, 

 tidigt nog en nunatakkgrupp framsmält ur isen. Till denna har sedan från 

 det 70— lookm. aflägsna, af fjällväxter besatta issjölandet väster om inlands- 

 isrästen spridt sig ett flertal fjällväxter, som än i dag delvis äro bevarade 

 i traktens berg. Skulle denna hypotes vara riktig, kan man ha utsikt att 

 i bottenlagren i högt liggande torfmossar mellan bergen finna en fossil 

 fjällflora. 



Till sist må äfven erinras därom, att i kustområdets 16 berg fjällarter 

 icke anträffats i mera än dt. Skuleberget i Ångermanland; således visser- 

 ligen ett af de nordligaste, men ett berg beläget ute vid .själfva den nuvarande 

 kustranden. Långt fram i den geologiska tiden har detta berg varit en 

 ö eller en tämligen isolerad halfö. Här äro funna Åsplcniiwi viride, Saxi- 

 fraga C(Espitosa och ]^iscaria alpina. Det synes icke vara möjligt, att med 

 fog tolka denna förekomst som en reliktlokal, ty med de geologiska och 

 växtpaleontologiska forskningarnes nuvarande resultat har man icke rätt 

 antaga, att dessa trakter efter istiden hyst en ren fjällflora. Den sannoli- 

 kaste tydningen måste därför åtminstone för närvarande vara, att sporer, 

 respektive frön, på ena ellet andra sättet spridts hit under den tid, då en 

 skosfsvesfetation redan tagit dessa trakter i besittning. 



Genom kulturen till sydbergen spridda arter. 



Med den uppdelning af sydbergsfloran, som här försökts, hade det 

 naturligen varit mest konsekvent att söka hänföra de arter, som tilläfven- 

 tyrs på ena eller andra sättet genom människans förmedling kunna ha in- 

 kommit i sydbergen, till de stora klimatiska hufvudgrupperna, alldenstund 

 ju äfven dessa arter ha sina bestämda värmefordringar, hvilka borde låta 

 dem inrangeras under någon af de i det föregående behandlade hufvud- 

 grupperna. Att vi detta oaktadt samla dem i en särskild grupp beror 



