FEMTE KAPITLET 



pä den, åtminstone för närvarande, mycket stora svårigheten att bedöma 

 ifrågavarande arters ekologi i jämförelse med de arters, som ingå i de 

 naturliga växtsamhällena. De äro ock till öfvervägande antal så sällsynt 

 förekommande, att materialet blir otillräckligt äfven för en rätt aproximativ 

 uppskattning af deras lefnadskraf. Ej heller ha vi kunnat ägna dem den 

 tid, som skulle erfordras, för en mera uttömmande undersökning. En stor 

 del af de i denna grupp sammanförda arterna äro att anse som nordiska, 

 ehuru ej få torde vara sydskandinaviska; fjällarter saknas alldeles. 



Först må några ord sägas om tvänne arter, som äro relativt vanliga 

 i sydbergen, och om hvilkas ställning vi hysa ganska stora tvifvelsmål, näm- 

 ligen Crcpis tcctonuii (anträffad i bergen ii, 19, 23, 61, 62, 'j6, 89,91, 93) 

 och Ruincx acctoscUa (i 5, 1 1 c, 60, 66, 70.71, 83, 119). Beträffande 

 dem kunna tvänne resonnemang göras gällande. Det ena är att de i 

 likhet med Galeopsis bifida äro vilda och från sydbergen spridt sig till 

 de öppna marker människan i dessas närhet tagit upp till odling och 

 där blifvit lifskraftiga ogräs; det andra är att de från dessa odlingar 

 sökt sig upp i bergen. Särskildt för Crcpis låter ju denna senare 

 uppfattning, på grund af artens lätta vindspridning, mycket möjlig. På 

 torftaken i Tännäs by i Härjedalen fann Birger densamma vara karak- 

 tärsväxt ! 



Äfven kreaturen äro viktiga växtspridare^ från bygder närbelägna 

 växtrika bergrötter. Spridda genom dem kan man mycket väl tänka sig 

 en del arter med frön, som lätt komma in i matsmältningsapparaten genom 

 foder eller vid betning kring gärdar och fäbodvallar, så utom Rumex ace- 

 tosella, ]^cyonica serpyllifolia (i 5, 58,66, 1 16), Trifoli?tm repens (\?>'^,go,gi, 

 1 15), Sagina prociunbens (i ']6, 79, 83, 89), Polygomim persicaria (i 29), Smapis 

 arvensis ( 68), Stellaiia Diedia (i 11 c, 42), Arabis arenosa *siiecica (i 20), 

 Cariini carvi (i 29, 64, 66), Myosotis an>ensis (i 89, 90, 1 19) och Plantag o major 

 (i 58, ^-^j). Hit höra nog äfven en del mera värmefordrande arter, hvilka endast 

 iakttagits i något enstaka af de sydligare bergen, Centaurea scabiosai^^^). 

 Ga lin in verum (i 120), Heracleum. sibiricum (115), Lampsana communis (108), 

 Lychnis flos cuculi (54), PJilcuin pratense (121), Polygonum coniwlvnlus (119), 

 Cirsium lanceolatum (116), Cauipanula rapunculoides (115, 120), Trifolium 

 agrariuni (54), TJiymus chanicedrys {50) samt möjligen LatJiyrus pratensis 



^ Denna spridningsmöjlighet minskas icke i någon högre grad genom tarmkana- 

 lens inflytande på frönas grobarhet, tv, som O. Rostrup visat i sin uppsats »Hvorledes 

 spirer Fro, der har passetet gennem en Ko?» (Tidskr. f. Landbrugets Phinteavl, Bd 8, Köpen- 

 hamn 1902), gro uppenbarligen åtminstone vissa hithörande arter efter nämnda passage 

 nog så bra; så af Stellaria media 49 %, af Plantago 7najor 87 %. 



