FEMTE KAPITLET 



dets södra delar äfvensom på en lokal i Enare lappmark, i Norge på 



stänklokaler från Kristiania till 70° n. br. 



En vida rikare utbredning har Rubus arcticus. Den anses ju ganska 



ofta ha människan att tacka för sin spridning. Ibland kan det nog 



synas så, men ett stort antal förekom- 

 ster stå ej att på denna väg förklara, så 

 mycket mera som arten inom stora delar 

 af sitt utbredningsområde ej sätter mogen 

 frukt. 



Vissa kritiska släkten, framförallt Ca- 

 lamagrosiis, af hvilket 6 arter äro anträf- 

 fade i sydbergen, torde ännu vara så pass 

 ofullständigt kända till sin utbredning, att 

 de lämpligen ställas i denna grupp. Det- 

 samma ha vi med tvekan gjort med Gen- 

 tiana, af hvilket släkte G. campestris upp- 

 gifves för 9 berg {n, y6, 79, 89, 93, 94, 

 97, 120, 121), G. auiayclla för 4 {'j^, 89, 

 60, 115) och G. uligjnosa för ett berg (79); 

 de torde snarast böra föras till den syd- 

 skandinaviska artgruppen. 



Sammanfattning- och allmänna an- 

 märkningar om vegetationen. 



Fig. 17. Kartskiss öfver utbredningen Den flora, som i det föregående varit 



Er.efA^^^BHHBtS^Bo.^TSte: föremal för vår framställning, omfattar 445 



, ' '910- arter. Till de 5 stora hufvudgrupperna ha 



'^^("'^'^'■■^ : vi fört 



Sydskandinaviska arter 

 Öfvergångsgrupp till nordiska arter 

 Nordiska arter 



Öfvergångsgrupp till fjällarter 

 Fjällarter 



