IT4 



FEMTE KAPITLET 



För att fullt förstå innebörden af dessa siffror hade det naturligen 

 varit önskvärdt, att de kunnat sammanställas med motsvarande siffror för 

 hela området. Detta är emellertid för tillfället omöjligt. Af desamma 

 framgår emellertid, att de fleråriga tropofila örterna och gräsen, tillsamman 

 72 Vo af hela floran, utan jämförelse äro vegetationens viktigaste artelement. 

 Af intresse är emellertid äfven det höga talet för hapaxanter, d. v. s. ett 

 eller tvååriga, endast en gång blommande arter, som den sydskandinaviska 

 artgruppen visar. Det är ett af flera författare påvisadt drag, att denna 

 typ i stort sedt i vår zon aftager mot norr. Detta beror därpå att vege- 

 tationsperioden blir för kort för att dessa växter skola hinna fullt utveckla 

 sig och sätta frön. I Nordsverige torde sydbergen vara de ojämförligt 

 rikaste af alla naturliga ståndorter på annueller och bienner. Till de 16 

 sydskandinaviska sluta sig nämligen 17 arter, som vi upptagit under kultur- 

 element samt 5 af dem, om hvilkas placering vi ej kunna bestämdt yttra 

 oss. Det synes möjligt, att Norrlands ogräsflora sådan vi se den å åkrar 

 och i kulturgränsens växtsamhällen i viss mån rekryterats ur sydbergen. 

 Vi ha förut påpekat, att man kan ifrågasätta, om ej Crcpis tcctorum är ett 

 exempel härpå. Ett annat är nog Galeopsis bifida, en af sydbergens van- 

 ligaste arter. 



Själfva kärnan i sydbergsfloran utgöres otvifvelaktigt af de perenna, 

 mesofila tropofyterna af nordisk typ, som äro så vanliga, och om hvilka 

 s. 98 talats. Kring dem sluter sig på likartadt sätt organiserade sydskan- 

 dinaviska arter, såväl träd som buskar och örter. De säregna förhållanden, 

 som råda och som göra att öppen mark i någon omfattning alltid finnes, 

 göra, att de fria rummen inom ståndorten kunna fyllas af sydskandinaviska 

 annueller och alpina arter. 



