SYDBERGENS FLORA OCH VEGETATION 



Sydbergens vegetation blir sålunda och af orsaker vi i det föregående 

 sökt utreda mindre ett fast utbildadt växtsamhälle än en samling af vissa 

 element ur ett stort antal af Nordsveriges växtsamhällen. Det är däri 

 deras stora betydelse och intresse för förståendet af hela florans historia 

 har sin rot. Till denna skola vi i nästa kapitel öfvergå. 



Möss- och laffloran i sydbergen. 



I den ofvan lämnade skildringen af sydbergens vegetation ha vi en- 

 bart diskuterat kärlväxternas förekomst. Med några få ord böra emeller- 

 tid äfven mossornas och lafvarnas uppträdande på samma ståndorter be- 

 röras. 



Af de spridda uppgifterna i litteraturen framgår, såsom var att vänta, 

 att sydbergens möss- och lafflora är synnerligen artrik, jämförd med kring- 

 liggande trakters. Hellbom (B. N. 1872, s. 104) säger sålunda om ett af 

 de intressantaste sydbergen, Nammates i Lule lappmark, att det är det 

 lafrikaste fjället i hela Kvikkjokktrakten och på »de i massa uppstaplade 

 flyttblocken upptill fjällets fasta vägg», d. v. s. i rasmarken, anträffades 

 »liksom på en prof karta utlagdt allt det märkvärdigaste af lafvar, som trak- 

 ten har att uppvisa». 



En framtida sammanställning af sydbergens möss- och lafflora skall 

 också med all säkerhet fastslå, att alldeles samma grupper som bland kärl- 

 växterna — d. v. s. grupper af nordiska, fjäll- och sydskandinaviska arter 

 jämte öfvergångsgrupper — kunna urskiljas. Sä har också redan i viss 

 mån skett. 



Arnell omtalar i Botaniska notiser 1886 (s. 89) förekomsten af ett 

 flertal mossor å berglokaler i Ångermanlands och Medelpads kusttrakter, 

 hvilka arter tillhöra fjälltrakterna, där en del af dem endast äro funna i Lapp- 

 land. Han fortsätter: »likartadt är i kanske än högre grad förhållandet m,ed 

 denna trakts lafflora enligt S. Almquists och P. J. Hellboms undersök- 

 ningar. Af stort intresse bör det blifva att i en framtid få utredt, huruvida 

 dessa nordiska mossor äfven förekomma i de i bryologiskt hänseende hit 

 tills okända trakterna mellan kusten och Lappland, eller om de äro från 

 vår istid kvarlämnade minnen, som endast vid kusten funnit fortfarande 

 trefnad, men i de inre delarna af landet gått förlorade. Det senare synes 

 mig sannolikare, åtminstone har jag litet längre in i landet, t. ex. vid Torp 

 och Sollefteå, hittills förgäfves sökt flera i kusttrakten vid Hernösand och 

 Sundsvall allmänna nordliga mossor.» 



