Il6 FEMTE KAPITLET 



I en redogörelse, som Arnell och Jensen^ lämnat för den af 330 

 arter och varieteter bestående mossfloran inom Tåsjö i Ångermanland, 

 hvarest Tåsjöberget, nedan beskrifvet, är den viktigaste växplatsen, om- 

 talas utom en subalpin artgrupp, äfven 22 alpina arter och slutligen en sydlig 

 mossgrupp, representerad af Ccphalo::ia catoiulata, JiingoDiania livipricJitii, 

 y. socia, ScJiistopJiyllinn bryoides, S. vindubnii, Pohlia carnca och Amblystc- 

 gimn palustrc. Om dessa senare säges, att de ha en så utprägladt sydlig 

 utbredning, att det var förvånande finna dem i Tåsjö. 



Ett annat exempel på förekomsten af såväl fjäll- som sydskandina- 

 viska mossarter lämnar N. Bryhns (63) ingående undersökning af mossfloran 

 å Nolbyknöl i Medelpad. Enbart å detta ej vidsträckta berg anträffades 

 275 mossarter, och af dessa äga ett flertal (63, s. 60), såsom t. ex. Kantia 

 calypogea, Diplophyllum ohtusifoliuni, Barbula ungvicnlata, OrtJwtricJmin 

 piiuiihnn, Physconiitriwn pyriforme, Pliilonolis ccespitosa, Eurynchium distans 

 PlagiotJiecia riithei, P. airvifolhnn och P. rocseanuiu, här sin kända nord- 

 gräns i Sverige, medan Ort/iotnchinn borcale och Brachythecium tromsoeense 

 här nå sin sydgräns. I Ranklöfven äro utom flera sydliga lafarter iakttagna 

 åtskilliga fjällafvar, och Almquist (2, s. 436) säger, att af egentliga 

 fjällafvar anträffades Paiinaria hpidiota c. fr. (äfven funnen steril på 

 Sundsvallsberget, ett sydberg vid staden af samma namn), Biatora 

 fil sce scens, Lopadiiivi pczizoidcuin, Lccanora protubcians och L. biyontJia samt 

 Lecidea agla^a, »de två sistnämnda synnerligen oväntade». Afven i de 

 listor öfver lafvar, som Almquist (2 och 3) publicerat från flera andra 

 sydberg i Medelpad och Jämtland, finnas utom lafvar med nordisk utbred- 

 ningstyp arter af sydskandinavisk och af fjälltyp. 



I detta sammanhang bör omnämnas, att såväl lafflorans som moss- 

 florans beroende af underlaget, särskildt dettas kalkhalt, i Norrland blifvit 

 vida mera beaktad än då det gällt kärlväxtfloran. Hellbom^ omtalar 

 den olikartade flora, som karakteriserar lerskiffern, glimmerskiffern, syeniten 

 och graniten i Lule lappmark och uppräknar de arter, som endast före- 

 komma på endera af dessa bergarter, hvarvid äfven laffloran i de tvenne 

 sydbergen N ammates och Nuionjes beröres. 



Almquist har i sina studier öfver laffloran i Medelpad, Ångerman- 

 land och Jämtland särskildt fäst sig vid de arter, som kunna betecknas 



1 H. W. Ar\'ell och c. Jeksex, Ein bryologischer Ausflug nach Tåsjö. — Vet.-Akad. 

 Bih., Bd. 21, Afd. III, N:o 10, 1896. 



^ P. J. Hellbom, Lichenologiska anteckningar från resa i Lule Lappmark sommaren 

 1864. — Vet.-Akad. Öfversikt, 1865, N:o 6 och Lichenologiska exkursioner i Lule Lappmark 



sommaren 1871. — B. N. 1872, s. 97— no. 



