HUFVUDDRAGEN I DEN NORDSVENSKA FLORANS HISTORIA I2q 



spridning utmed halföns västra sida till dess norra delar vara att förvänta. 

 För arter med mera xerofil utbildning, således tillpassade för ett konti- 

 nentalt klimat, ha, som nedan skall visas, förutsättningarna för en snabb 

 spridning frän öster varit gynnsamma. 



Själfva afsmältningens gång låter sig i de grofva dragen lättare följa 

 än man kanske vid första påseende skulle vara böjd att förmoda. 



Ett första skede i isens afsmältning afslutas genom ett något längre 

 stillestånd i densamma, som torde kunna spåras rundt hela den kvarva- 

 rande isresten. 



Ett andra skede, för hvilket dock landisrestens gränser ännu ej låta 

 sig närmare markera, har fått sitt uttryck i den indelning De Geer före- 

 tagit. Han sätter nämligen själfva utgångsåret för kronologien eller 

 gränsen mellan sin finiglaciala och sin postglaciala tid till det år, då den 

 i Central- och Nordskandinaviens nuvarande skogstrakter kvarliggande, 

 issjöarna dämmande isresten för första gången genom den fortgående issmält- 

 ningen genombröts af strömmande vatten från Issjölandet i väster till Bot- 

 tenhafvet. Detta synes ganska säkert ha skett i Indalsälfvens dalföre och 

 har i Ragunda-aflagringaina direkt kunnat påvisas genom ett mycket 

 mäktigt årsskikt. 



Då med all säkerhet afsevärda ismassor när detta inträffade kvarlågo 

 såväl söder som norr om det första genombrottsstället och dämde öfriga 

 stora vattendrag, synes den tidsgräns De Geer sätter väl motsvara de kraf 

 för en sådan, som från florhistorisk och växtgeografisk utgångspunkt sär- 

 skildt böra ställas. Den skiljer nämligen, så nära som för närvarande torde 

 vara möjligt, de stora issjöarnas tid, hvars kvarliggande inlandsisrest för- 

 hindrade eller åtminstone i högsta grad försvårade en förening af den östra 

 och västra invandringsströmmen, från den senare period, då dessa utan 

 vidare kunde tränga fram mot hvarandra och blandas. 



De tre skeden, i hvilka inlandsisens afsmältningstid kan uppdelas, 

 skulle vi vilja beteckna såsom a) den gotiska afsmältningstiden, b) den cen- 

 tralskandinavi-ska afsmältningstiden och c) den nordskandinaviska afsmält- 

 ningstiden. 



Den gotiska afsmältningstiden,^ De Geers gotiglaciala skede, 

 eller från växtgeografisk synpunkt florans i :sta invandringsskede, är 

 den tid, under hvilken isen afsmälte inom Fennoskandias randområden; i 



^ Den äldsta delen eller den, då södra Skåne blottlades, synes De Geer dock vilja 

 räkna till sin daniglaciala tid »or that part of the last ice-recession when the ice-border 

 retired from the extreme limit of the last glaciation past Denmark and to Central-Skåne.» 



Norrland. 9 



