32 SJÄTTE KAPITLET 



hafvet utgöra ett svårt hinder för florans spridning till de isfria delarna af 

 Kola och Nordnorge. Då i Götaland enligt De Geer blott c. loo m. 

 ärligen afsmälte, mot tre a fyra gånger så mycket under ett senare skede, 

 ha vi ingen anledning antaga att klimatet under denna tid vid isens nord- 

 östra och norra rand var alltför gynnsamt för växtlifvets utveckling. 



Sammanfattas ofvanstående, torde det vara berättigadt säga, att på det 

 i Nordskandinavien under det första invandringsskedet isfria 

 landet, utgörande en rätt bred del af kustområdena, endast en 

 arklisk-alpin flora har funnits. Om förhållandena i Sydskandinavien 

 under detta skede blir nedan något taladt. 



Den centralskandinain s ka afsDiältningstidcn^ eller florans 

 2:dra invandringsskede, är den period på c:a 2,ooo år, under hvilken 

 landisen afsmälte från de nyss omtalade stora ändmoränslinjerna, till dess 

 blott en mindre inlandsis förefanns, dämmande betydande issjöar i Norge 

 och Sverige. 



Perioden slutar det år, denna kvarvarande is första gången genom- 

 bröts af en flod (Indalsälfven), som förde vattnet från fjälltrakterna till 

 Bottenhafvet; s. 129. Under denna tid frilades i Sverige från is nord- 

 ligaste Götaland, hela Svealand, stora delar af södra Norrland, vidare 

 hufvudsakliga delen af Finland, de lägre delarna af Norge väster om half- 

 öns vattendelare samt stora partier af fjälltrakterna öster och söder om 

 denna. Detta skede utmärkes af en ovanligt rask, mot norr starkt på- 

 skyndad afsmältning. Medan vid Nynäs blottlades omkring 20 m. pr år, 

 blefvo vid Stockholm 250 m. isfria, kring Uppsala och vid nedre Dalälfven 

 300 m. allt pr år. Uttryckta i andra ord betyda dessa siffror, att klimatet 

 snabbt om också med vissa växlingar förbättrades; allt större värme- 

 mängder kommo efter hand vegetationen tillgodo. 



Innan vi närmare ingå på denna, är det dock nödigt något erinra 

 om sättet för isens afsmältning under detta skede. 



Under istidens senaste del sammanföllo icke vattendelare och isdelare, 

 utan den senare hade inom hufvuddelen af Skandinavien och nordligaste 

 Finland på öfver 1,300 km. längd förskjutits mot öster; i Norge mot 

 söder, fig. 19. Detta område mellan vattendelaren och isdelaren var mycket 



1 Denna tid sammanfaller med De Geers finiglaciala tid. Det har emellertid 

 synts oss svårt, att för densamma använda ordet finiglacial, alldenstund det ju knappast kan 

 sägas, att glaciala förhållanden inom Nordsverige med densamma verkligen voro till 

 ända. Ännu i århundraden lågo stora ismassor i de inre delarna af östra Norges och 

 Sveriges nuvarande skogsbygder och från växtgeografisk svnpunkt var ännu länge just 

 genom isen Issjölandet praktiskt sedt afstängdt för den östra invandringsströmmen. 



