34 SJÄTTE KAPITLET 



De föreliggande fynden äro några mossfragment från arter med mycket 

 vidsträckt geografisk utbredning funna i issjöaflagringar vid Östersund 

 genom HöGBOM, äfvensom ett något rikare fynd af Gavelin vid Sädva- 

 jaure i öfre Skellefteälfvens dalgång. I en lera afsatt under själfva af- 

 tappningsstadiet för issjön anträffades Bctula ;/ana[:) och Einpctnivi 

 nigyuni samt fjällmossorna Dicranum violle(^) oc\\ Oligotrichimi glabrahini. 

 Häraf att döma skulle under issjötiden en alpin flora härskat, men där- 

 om mera nedan. 



Sedan vi nu något lärt känna is.sjöarna ha vi att återgå till landis- 

 afsmältningen öfverhufvud under denna tid. Dessförinnan må dock er- 

 inras om att inom issjöområdet ligga det öfvervägande antalet af samt 

 de bäst undersökta och intressantaste af här beskrifna sydberg. I eller 

 invid själfva bergroten stod ock under läng tid issjöns yta vid ej få syd- 

 berg, såsom Laxfjället och Klippknösen i Lappland, Fågelberget och 

 Åreskutan i Jämtland. Det var ock under detta skede i afsmältningen, som 

 de första växterna funno skydd i sydbergens skrefvor och njöto af den 

 äfven då varmare sol dess branter erbjödo, jämförda med kringliggande 

 ståndorters. 



Denna period är växtgeografiskt af allra största betydelse 

 för Nordskandinavien på den grund, att under densamma landet 

 i nordost-sydvästlig riktning, genom den kvarliggande, först 

 betydande, sedan allt mindre, men ännu vid periodens slut i 

 norr mycket afsevärda landisresten, uppdelades i tvenne till 

 klimat m. m. väsentligen olika delar det stora hsjölandct i väster 

 och det på marina leror rika, alltmer öfver hafvet uppsti- 

 gande BoitcnJiafslandet i öster, fig. 19. 



Den egentliga issjötiden utgör uppenbarligen inom Issjölandets 

 södra och mellersta delar, senare delen af den centralskandina- 

 viska afsiTiältningstiden. Inom de norra, som vi senare skola se, 

 väl äfven en stor del af nästa skede. 



Tänka vi på den topografiska beskaffenheten af det land, som väster 

 om inlandsisen blef fritt, så är det väl ytterst sannolikt, att äfven vid pe- 

 riodens slut afsevärda partier af mera eller mindre död landis lågo kvar 

 mångenstädes i våra fjälltrakter inom det 100 — 150 km. breda område, 

 som vi betecknat såsom Issjölandet. Anmärkningsvärdt är, att jämförelsevis 

 mycket obetydliga spår af lokala glaciärer äro funna inom våra fjälltrakter, 

 detta väl närmast beroende på, att den snabbt tilltagande temperaturen 

 ej möjliggjorde uppkomsten af glaciärer i egentlig mening inom de lägre 



