HUFVUDDRAGEN I DEN NORDSVENSKA FLORANS HISTORIA I3Q 



Den fossila arktiskt-alpina floran är, af hvad ofvan an- 

 förts, helt och hållet begränsad till de mera perifera delarna 

 af det sista stora nedisningsområdet. De redan föreliggande under- 

 sökningarnas art och omfattning äro äfven sådana, att det är ytterst 

 osannolikt, att nyssnämnda fossila flora kommer att i framtiden träffas 

 näninvärdt längre in mot det finsk-skandinaviska områdets centralare delar. 

 Gå vi ut från vår nuvarande kunskap, är att beakta, hurusom de 

 fossila förekomsterna af en fjällväxtflora inom västra Norge geografiskt 

 mycket nära ansluta sig till en lefvande, nutida sådan flora, medan i söder 

 och öster afståndet mellan bägge slagen af förekomster är många hundra 

 kilometer. 



Detta leder in på den viktiga frågan om klimatets sannolika be- 

 skaftenhet under den centralskandinaviska afsmältningstiden, då ju de 

 delar af Skandinavien, som i detta samband särskildt äro af intresse, er- 

 höllo sin första flora. Den förut omtalade hastiga afsmältningen af isen 

 under detta skede talar alldeles bestämdt om jämförelsevis gynnsamma 

 värmeförhållanden, af åtskilliga skäl att döma väl närmast motsvarande 

 de nu i nordligare Skandinavien rådande. Men det vill också synas som 

 om klimatet och särskildt värmeförhållandena inom de vidsträckta land- 

 områden, som under nu ifrågavarande skede blefvo isfria, skulle varit 

 väsentligen olika. 



Utom den fossila arktiskt-alpina florans geografiska fördelning är 

 äfven att beakta, hurusom en flerdubbelt större del af landet blef isfri i 

 sydost och öster än i väster. Några uppgifter om kortaste afstånden 

 mellan isranden under det stora ändmoränstadiet och isdelaren må belysa 

 detta, äfven om de ej äga större noggrannhet än på något tiotal km. 



Bergenstrakten— isdelaren c. 150 km. 



Kristianiafjordens ändmoräner — isdelaren. c. 190 » 

 Vätterns ändmoräner— isdelaren ...... c. 350 » 



Hangö ändmoräner — isdelaren c- 530 * 



Ladogatraktens ändmoräner — isdelaren . c. 750 » 

 Det torde häremot kunna anmärkas, att det icke är bevisadt, att de 

 ismassor, vi sökt gifva ett uttryck för i ofvan.stående tal, verkligen ha af- 

 smält på precis samma tid. Afven om vi medgifva några hundra års 

 skillnad, så är dock denna tidsskillnad ingalunda tillräcklig att förklara de 

 stora skiljaktigheter, som vi känna ägt rum såväl i afsmältningshastighet 

 som i florutveckling, med mindre man antar, att klimatet under den 

 centralskandinaviska afsmältningstiden inom området för land- 



