[42 SJÄTTE KAPITLET 



seende ej alltför mycket skilde sig frän floran därstädes i våra dagar. 

 Viktiga florelement saknades dock, framförallt de afsevärdt senare upp- 

 trädande sydskandinaviska arterna. Denna sydbergens första kolonisering 

 skulle, enligt förut afhandlade tidsbestämningar inom södra fjällområdet, 

 ha skett för 8,000 å 9,000 år sedan och inom norra under närmast därpå 

 följande årtusende. 



En fråga af stort intresse, som icke med säkerhet för närvarande 

 kan besvaras, är huruvida tallen — granen är som bekant afsevärdt yngre 

 — saknades väster om isdelaren så länge isen hel och obruten låg kvar 

 öfver denna. Härmed äro vi inne på frågan om en östlig invandrings 

 betydelse för rekryteringen af Issjölandets flora under nu ifrågavarande 

 tidigare stadier. 



Hvad särskildt tallen angår, synes den, då så betydande ismassor 

 som i det föregående visats vid tiden för det sydligare fjällområdets fri- 

 läggning från is ännu lågo kvar i våra nordliga fjälltrakter, knappast norr 

 om dessa kunnat nå fram till Norges västkust; ej heller finnas några säkra 

 grunder för att trädet på den sydvästra vägen hunnit sprida sig dit medan 

 ännu de stora issjöarna funnos kvar. En spridning öfver den inlandsisrest, 

 som dämde dessa, är ju tänkbar, om än ej synnerligen sannolik. Emeller- 

 tid vill det synas som om issjöklimatet bör i så hög grad ha gynnat 

 björken och den tropofila flora, som bildade samhälle kring detta träd, att 

 ringa eller ingen utsikt fanns för tillfälligt spridda tallförekomster att ta 

 det södra Issjölandet i besittning. Vi anse det således sannolikast 

 att tallskog icke funnits eller åtminstone icke spelat någon 

 roll väster om isdelaren sä länge någon afsevärd inlandsisrest 

 ännu k vari äg. Men vi vilja på det klaraste betona, att denna uppfatt- 

 ning än så länge är blott en sannolik hypotes. 



Helt olika blefvo emellertid förhållandena alltefter det de stora is- 

 sjöarna aftappades, då gjorde sig en kontinentalare klimattyp gällande 

 längre västerut än förut, tallen trängde raskt in öfver det forna Issjölandet. 

 Det är i hög grad sannolikt, att den väster om bergskedjan före- 

 kommande tallskogen på det alldeles öfvervägande antalet 

 förekomster spridt sig genom de svenska fjällpassen öfver pä 

 norska sidan och därifrån till nordvästra Norge, kanske innan 

 trädet hunnit att frän sydväst nä fram dit och väl säkert innan det genom 

 Kola halfön och norra Finland letat sig fram till det arktiska Norges kust. 



Ännu en annan fråga är i detta sammanhang värd att med några 

 ord beröras. I motsats till hvad särskildt WiLLE (259) under senare tid 



