HUFVUDDRAGEN I DEN NORDSVENSKA FLORANS HISTORIA 1 43 



och andra före honom sökt häfda, visa de i det föregående i korthet om- 

 talade fossila fynden på Norges västra kust, att den äldsta flora, som in- 

 vandrat på det af isen och hafvet lämnade låga landet utmed kusten, var 

 en utpräglad fjällflora. Inga fynd vare sig af växt- eller djurlämningar 

 tala för att denna flora under det tidigaste skedet af sin tillvaro varit upp- 

 blandad med växtarter, som haft samma biologiska fordringar, som ens våra 

 minst värmefordrande skogssamhällen. WiLLES resonemang, att en alpin- 

 arktisk flora ej skulle kunnat komma fram vid den tid, då klimatet för 

 densamma var gynnsamt på den grund, att landet då låg under hafvet, 

 jäfvas fullständigt af de geologiska förhållandena, på hvilka dock här icke 

 kan närmare ingås utöfver hvad som s. 131 skett. 



Vi vända oss nu till trakterna söder och sydost om isdelaren. 



Ett afsevärdt antal af sydbergen ligga kring själfva isdelaren och 

 blefvo således sist isfria, senare ju längre mot norr de lågo. I Värmland, 

 Dalarne, Gästrikland, Hälsingland, Medelpad och Ångermanland ha vi 

 emellertid omkring ett fyrtiotal här omtalade sydberg, hvilka böra ha 

 blifvit isfria ungefär lika tidigt som de inom västra delen af issjöområdet 

 belägna. De förra ligga emellertid alla inom det kontinentala klimat- 

 området, inom hvilket vi veta att tallfloran följde isen nära i spåren. 

 Deras äldsta vegetation bör därför med all säkerhet kunna 

 sägas ha bestått af nordiska arter med mer eller mindre utpräg- 

 lad t xerofil karaktär. Många sydbergs rikedom på vatten har med 

 säkerhet ledt till att det tropofila skogssamhälle, i hvilket björken härskar, 

 och som otvifvelaktigt intog de på fuktighet rikare ståndorterna, äfven i 

 dessa sydberg fann mycket gynnsamma tillflyktsorter. 



Svårare är, som ofvan närmare utvecklats, att afgöra huruvida de få 

 fjällarter, som anträffats i den nu ifråga varande sydöstra sydbergsgruppen, 

 tillhöra den första invandringen eller senare mera tillfällig spridning. Bägge- 

 dera möjligheterna har naturen sannolikt användt. 



Den centrala sydbergsgruppens berg voro vid detta skedes slut ännu 

 istäckta eller i vissa fall möjligen ur isen framsmälta nunatakker. 



Florutvecklingen under den nordskandinaviska af smält- 

 ning stiden. Detta jämförelsevis korta skede i florans historia är af syn- 

 nerligen stor vikt och betydelse framför allt därför, att under detsamma 

 blandades de till sin sammansättning afsevärdt olika floror, 

 som under den föregående tiden ansamlats å ömse sidor af den 

 sista stora inlandsisrest, som kvarlåg å den skandinaviska half- 

 ön. Dessa bägge floror måste, af förut angifna skäl, med säkerhet antagas 



