HUFVUDDRAGEN I DEN NORDSKANDINAVISKA FLORANS HISTORIA 1 45 



period, som flera forskare förmodat, utan med afrinningen af den 

 sista delen af den i inlandsisen under årtusenden magasinerade neder- 

 börden. Klimatet på ostsidan af den skandinaviska bergskedjan har 

 sannolikt aldrig varit så nederbördsrikt, att det kunnat inom kalkområdena 

 föranleda en så liflig grundvattenscirkulation, att en rikligare och mången- 

 städes försiggående kalktufifbildning ägt rum. För nu framhäfda orsak 

 till tuffbildningen talar den så ofantligt likformiga karaktären af floran 

 inom de talrika kända tufferna, äfvensom att ingen annan period med flora 

 af annan karaktär i Nordsverige har efterlämnat några nämnvärda spår af 

 tuffbildning. 



Kalktufiferna i Norrland förekomma i en smal zon inom ett omkring 

 200 km. långt område från Långsele i Dorotea s:n i norr till Berg vid 

 Storsjöns södra ända. Alla äro på ett par oviktiga undantag när belägna 

 helt nära isdelaren, således i en trakt, som enligt föregående redogörelse 

 skulle ha blottats för 7,000—8,000 år sedan. Flertalet (17 af 19 lokaler) 

 ligga väster om isdelaren, blott en mera gifvande (Långsele) tyckes be- 

 lägen på dennas östra sida. Enligt här häfdade uppfattning skulle de 

 egentliga kalktufferna till alldeles öfvervägande del ^ bildats under några 

 århundraden alldeles vid tiden för de sista isresternas definitiva afsmält- 

 ning. Samma allmänna uppfattning af deras ålder har antydts af 

 Samuelsson (216, s. 254). 



Tuffernas flora är känd genom Nathorst (178; 180), hvarjämte 

 Sernander utvidgat vår kännedom om dem (220). Gunnar ANDERS- 

 SON har dels under sina resor närmare undersökt en del lokaler, dels 

 genomgått och bestämdt riksmuseets samlingar; studier, hvilkas hittills 

 icke publicerade slutresultat ingå i här föjjande artlista. 



Ungefär 280 km. längre i sydväst har af Blytt (56) anträffats och 

 undersökts tvenne kalktufifer vid Leine och Nedre Dal i Gudbrandsdalen. 

 Dessa ligga i ungefär samma läge till dessa trakters isdelare, som de 

 jämtländska tufferna (fig. 20) och ha en i alla detaljer fullständigt mot- 

 svarande flora. Det vill synas som om här möjligen funnes en äldre zon 

 utan tall men med björk, asp, sälg, röda vinbär, Jiägg, odon och möjligen 

 gråal. Dryas och Salix rcticulata ha emellertid anträflats först med 

 tallen, något som gör den undre tallfria horisonten något tvifvelaktig. 

 Förefinnes den, är förklaringen gifvetvis, att tallen omedelbart efter 

 isens afsmältning ännu icke så långt i väster hunnit uttränga den rena 

 björkregionen (jfr s. 140), utan att denna existerat en kortare tid. Från 



^ Vissa kalkafsättningar med moUusker af sydlig typ äro troligen yngre. 



Norrland. JO 



