148 SJÄTTE KAPITLET 



det sannolikt blir möjligt att i därvarande profiler noggrant följa ett antal 

 sydskandinaviska arters uppträdande, tillvaro och slutliga försvinnande 

 samt till tiden noggrant bestämma de skilda faserna i deras historia. 



De växtförande lagren vid Raganda ha utförligt beskrifvits af GUNNAR 

 Andersson 1894 (9, s, 37). I den bortåt 35 m. mäktiga profilen nära 

 Ragunda bro träffades uppenbarligen ej lagerföljdens djupaste delar, hvilka 

 af De Geer angifvas vara 400 väl utbildade lager af senglacial lera och 

 därpå 700 något mindre väl utpräglade lager af s. k. fjordlera. Yngre än 

 dessa leror äro uppenbarligen den mäktiga från älfytan fossilförande leriga 

 sand, som bildar den af ANDERSSON undersökta lagerföljden. Under den 

 tid, då den del af lagerföljden, som ligger mellan 5 och 13 meter öfver 

 älfytan, bildades, rådde säkert den nu ifrågavarande värmetiden, ty på en 

 eller bägge af de nu nämnda nivåerna erhöllos fossilrester i afsevärd 

 mängd af arter, hvilka nu antingen saknas eller äro utpräglade relikter i 

 dessa trakter. Sådana äro framför andra alm {Uliints nwntana) oc\\ Stachys 

 silvtiiica. Det vill synas, som om dessa arter alldeles saknades i de understa 

 i älfvens nivå anstående lagren. Det härskande trädet genom hela lager- 

 följden är tallen; inga spår af gran anträffades. 



I samband med De Geers ingående bearbetning af sedimenten kring 

 Ragunda ha flera af hans lärjungar företagit undersökningar här, och ny- 

 ligen har Ahlmann ^ m. fl. publicerat undersökningar, hvilka med hänsyn 

 till den fossila floran vid Ragunda i allo bekräftar ofvanstående, och i 

 statigrafiskt afseende lämna högeligen viktiga nya upplysningar angående 

 tiden för de olika arternas invandring till trakten. I öfverensstämmelse 

 med De Geers förslag hade tagits till utgångspunkt det år, dä den 

 stora Centralj ämtska issjön uttappades, hvilket år vid sjön mar- 

 keras af ett synnerligen mäktigt årsskikt. En fullständigt oafbruten skikt- 

 följd för de på detta följande 3,600 åren har kunnat därefter följas. Under 

 denna tid var Indalsälfvens dal inom Ragundatrakten under c. 1,000 år 

 en fjord till Bottenhafvet, blef därefter på grund af landhöjningen en 

 sjö (Ragundasjön). 



^ H. W. Ahlm.\nn, c. C.\rlzox and R. Sandegren, The duarternary History of the 

 Ragunda Region in Jämtland. Preliminary Report. Geol. För. Förh., Bd 34, 1912, s. 343. Dessa 

 undersökningar ha liksom De Geers senaste (Geol. För. Förh., Bd 33, 1911, s. 464) gifvit vid 

 handen, att det icke är möjligt, att vid Ragunda bestämma huru lång tid, som förflutit sedan 

 isen afsmälte kring isdelaren i södra Jämtland. Detta därför att Ragundasjöns bäcken visat 

 sig ha varit fylldt af sediment långt innan den katastrof, genom hvilken sjön 1796 uttap- 

 pades, hvadan under afsevärd tid förut här inga årsskikt afsatt sig. Att den förflutna tid- 

 rymden skulle vara så synnerligen mycket längre än De Geer antagit är emellertid enligt 

 LiDÉNS undersökningar vid Ångermanälfven ej sannolikt. 



