150 SJÄTTE KAPITLET 



upphörde, utan att under en jämförelsevis lång period, räknad i århund- 

 raden värmen sakta ökades, medan det på samma sätt tog afsevärda 

 tidrymder, då värmetillgången småningom åter minskades. Gäller all hit- 

 tillsvarande klimatologisk erfarenhet äfven i detta fall, så är det uppenbart, 

 att det blir omöjligt eller åtminstone ytterligt svårt att draga upp fasta grän- 

 ser för värmetiden. Svårigheten blir så mycket större, som vår kunskap 

 om densamma har sin rot i förekomsten af växtarter, om hvilkas värmekraf 

 vi ingalunda äro så i detalj underrättade, att vi t. ex. kunna säga på en 

 half eller fjärdedels grad när huru mycket varmare det under sommaren 

 måste vara för att exempelvis aliiicn fullt skall trifvas på brinkarna och 

 höjderna kring Ragunda. A ena sidan tränga de mera v arme ford- 

 rande arterna i större omfattning in först då deras värmekraf 

 äro fullt tillfredsställda, å andra förmå de helt säkert mången- 

 städes hålla sig en lång tid efter det redan betingelserna för 

 deras framträngande äro slut. Allt detta bör mana till stor försik- 

 tighet vid fastställande af gränserna för värmeperioden. Lättare är att se 

 när dess höjdpunkt rådde. 



Af det förut sagda synes vara klart, att, om vår utgångspunkt i De 

 Geers tideräkning är riktig, värmeperioden omöjligen kan ha börjat att 

 i högre grad göra sig gällande förrän kring slutet af det nordskandinaviska 

 afsmältningsskedet, d. v. s. för tidigast omkring 7,000 år sedan. Mot 

 denna tidsbestämning står en annan med afsevärd auktoritet och äfven 

 den grundad på goda fakta. W. C. BröGGER publicerade 1905 (65) sina 

 ingående, jämförande undersökningar öfver Kristianiatraktens postglaciala 

 geologi och de arkeologiska f}'nd, som därstädes voro gjorda. Slutresul- 

 tatet är i korthet, att efter den historiska tiden och järnåldern, tillsam- 

 man 2,400 år, och bronsåldern 1,400 år, kommer yngre stenåldern i allt 

 2,000 år, mellersta stenåldern 1,000 år och äldre stenåldern 3,000 år, hvadan 

 dennas början skulle ligga 9,800 år före vår tid. Klimatoptimet skulle 

 enligt BröGGER motsvara ungefär den senare hälften af äldre stenåldern 

 samt den mellersta stenåldern och allra tidigaste delen af den yngre. I år 

 uttryckt skulle denna »äldre tapestid» med en augustitemperatur 2,2° C. 

 högre än den nuvarande infalla mellan 5,400 — 8,600 år före vår tid. En 

 stor och påfallande försämring af klimatet skulle dock börjat först ungefär 

 vid bronsålderns slut; jfr 65 och 229. 



Utaf hvad ofvan anförts är det uppenbart, att denna tidräkning ej 

 går ihop med De Geers. BröGGER framhåller också själf, att hans tids- 

 bestämningar äro relativt osäkra. Då de stödja sig på arkeologiska daterin- 



