SJUNDE KAPITLET. 



Florans spridningsvägar till och inom 

 Nordsverige. 



Det har förut framhållits, att för arter, hviUa nått en så allmän ut- 

 bredning inom ett landområde, som fallet är med flertalet af de nordiska, 

 det är och väl sannolikt också förblir omöjligt att i detalj utreda det sätt, 

 på hvilket de en gång invandrade. Helt annorlunda ställer sig saken 

 med de sydskandinaviska. De ha i nutiden en mycket begränsad utbred- 

 ning och den noggranna utredning, som föreligger exempelvis för hasselns 

 vidkommande, angående dess forna förekomst (fig. 21), torde ganska af- 

 görande visa, att de aldrig varit likformigt utbredda öfver hela det land- 

 område, hvarest strödda lokaler nu anträffas. Hvad som gäller för de 

 sydskandinaviska arterna ger också en vink om huru på ett tidigare sta- 

 dium de nordiska arterna utbredt sig. Äfven de ha med all sannolikhet 

 framträngt utmed kuster och stora dalar för att till sist helt ta landet i 

 besittning. 



Dessa uttalanden föra oss in på frågan om spridningssätt och sprid- 

 ningsvägar. 



Sättet för vegetationens utbredning. 



Från ett och annat håll har under senare tid framhållits, att man 

 bland de ledande växtgeograferna tagit väl liten hänsyn till den betydelse 

 en mera tillfällig spridning öfver stora afstånd dock äger för florornas 

 utveckling under längre tidrymder och för mycket fäst sig vid växternas 

 mera stegvis skeende vandring. 



Vi ha gjort oss mycken möda att komma till en uppfattning, om 

 hvilket spridningssätt, som för norra Sveriges vidkommande kan anses 

 ha ägt störst betydelse. Här kan ej lämpligen en ingående diskussion af 



