156 SJUNDE KAPITLET 



dessa spörsmål ske. Vår uppfattning bar emellertid blifvit att bägge 

 spridningssätten ha haft sitt inflytande på vegetationens bildning och 

 omgestaltning. 



Öfverhufvud taget vill det synas som om arter, hvilka såsom flertalet 

 fjällväxter icke äro vana att ingå i tätt slutna samhällen, otvifvelaktigt då 

 och då efter spridning af mera tillfällig art, förmå att sätta sig fast och 

 hålla sig långt ifrån sitt mera sammanhängande utbredningsområde. Flera 

 hithörande arters, såsom Gentiana nivalis, Astmgabts alpinus m. fl., upp- 

 trädande vid nyanlagda vägar, på älfstränder m. fl. ståndorter i låglandet, 

 synas lättast förklaras pä nu ifrågavarande sätt. Äfven andra arter med 

 en ytterst strödd utbredning såsom Epipogum (fig. 17), Phaca pendulijiora 

 o. a., kan man, om man sä vill, tänka sig spridda på ungefär likartadt 

 sätt. Glömmas må emellertid ej att man, då spridningssättet ej i detalj 

 kan fastställas, i själfva verket har trängt frågan mycket litet in på lifvet 

 genom allmänna talesätt om språngvis spridning, »meteorisk förekonist» 

 och dylikt. 



För flertalet af de arter, som ingå i Nordsveriges slutna 

 växtsamhällen, i hvilka de skilda arterna tillpassat sig för 

 vissa gifna yttre förhållanden och för samlif med hvarandra, 

 anse vi att det medel naturen betjänat sig af är den sakta, stegvis 

 skeende utbredningen, vanligen betecknad med ordet vandring. 



Ett godt stöd för nu framförda uppfattning anse vi oss ha vunnit 

 genom att vi å kartan 3 inlagt samtliga oss bekanta lokaler för 10 syd- 

 skandinaviska arter med i det stora hela likartade fordringar. Det visar, 

 sig af denna karta, dels huru talrika ståndorterna, alla klimatiska och andra 

 vedervärdigheter till trots, ännu dock äro i öfre Sverige för sydskandina- 

 viska arter, om man tager dem som en ekologisk enhet, dels ock hurusom 

 dessa växter nästan undantagslöst äro bundna till de i kap. 3 närmare 

 omtalade och karakteriserade större dalsystemen. Hade den tillfälHga 

 spridningen spelat någon större roll vid nu ifrågavarande växters utbred- 

 ning, så skulle helt säkert rätt talrika ståndorter funnits äfven långt borta 

 frän hufvuddalarna, uppe kring vattendelarna af andra ordningar m. fl. st. 



Kartbilden ger oss en ungefärlig föreställning om den geo- 

 grafiska utbredningen af det på sydskandinaviska arter en 

 gång rika växtsamhälle, i hvilket nordiska mesofila tropofyter 

 bildade stommen, och hvilket under värmetidens gynnsammare 

 dagar intog en afsevärd del af norra Sveriges dalfören. 



