FLORANS SPRIDNINGSVÄGAR TILL OCH INOM NORDSVERIGE 1 59 



hicraciifolhnn, Silene rupcstris, Stachys silvatica, Turritis glabra, Ulums 

 Dwntana, Viola uiirabilis m. fl. Denna fullständiga fränvaro i det centrala 

 och östra Lappland af så godt som alla sydskandinaviska arter är mycket 

 svår att tillfredsställande förklara. Redan i kap. 3 har hänvisats på att 

 landets allmänna topografi norrut med dess jämnare landskapsformer ej 

 erbjuder så talrika lokaler lämpade för relikter som de mera kuperade 

 sydligare delarna. Svårt är dock att afgöra, huruvida denna förklaring 

 verkligen kan anses uttömmande. 



En annan förklaring, som ju efter den utredning, som i det före- 

 gående lämnats om isens afsmältning och tiden härför, kunde synas ligga 

 rätt nära till hands är att antaga, att i det nordliga Norrland ännu sent 

 betydande ismassor skulle kvarlegat, hvilkas smältande medfört en lokal 

 afkylning af klimatet, sä stor, att de sydskandinaviska arterna icke kunde 

 utbreda sig hit och att, då till sist isen var borta, värmeoptimets tid äf- 

 venledes var förbi. Det är föga troligt, att framtiden skall ge stöd för en 

 tolkning i denna eller liknande riktning af den märkliga »lappländska 

 luckan». Ännu är det emellertid för tidigt att uttala någon säker mening 

 om dess orsak. 



Då vi nu öfvergå till en sammanfattande framställning af de viktigare 

 invandringsvägarna, grunda vi denna väsentligen på de af oss utarbetade, 

 här publicerade kartorna. En eller annan kunde iriöjligen önska, att under- 

 laget för framställningen skulle utgjorts af ännu flera dylika detaljkartor. 

 På en sådan anmärkning vilja vi svara, dels att vi sökt välja representanter 

 för skilda utbredningstyper, dels att det arbete, som är nedlagt på kar- 

 torna är så omfattande, att vi icke förmått utsträcka det till flera arter. 



Den bottniska invandringsvägen. Det alldeles öfvervägande 

 antalet arter, hvars utbredning närmare undersökts, visar att kustområdena 

 kring Bottenhafvet varit den stora hufvudspridningsväg, utmed hvilken 

 floran hos oss trängt norrut. Från denna bas ha växterna sedan spridt 

 sig i större eller mindre omfattning uppför älfdalarna. Detta gäller sanno- 

 hkt äfven de arter, som nu äro spridda öfver hela Norrland. Bevisbart 

 är det emellertid numera egentligen blott för sådana växter, hvilkas ford- 

 ringar göra att de blott lefva inom vissa delar af området. 



Med hänsyn till utbredningen inom de bottniska kustområdena kan 

 man skilja på sydnorrländska kustarter, hvilkas nordligaste växplatser 

 i regeln träffas i trakterna af Örnsköldsvik eller Umeå och nord-norr- 

 ländska kustarter, som gå rundt Bottenhafvet. Några exempel må 

 anföras. 



