I 60 SJUNDE KAPITLET 



Corydalis fabacca (kartan 17) är vid Bottenhafvet utprägladt kust- 

 bunden. Mellan Gäfle och Sundsvallstrakten äro 9 lokaler kända, me- 

 dan kring Ljungans och Indalsälfvens mynningsområden 13 fyndorter 

 finnas, ingen dock så nordligt som Härnösand. Det är en påtaglig skill- 

 nad mot utbredningen vid Atlanten, där arten går upp till nordligaste Norge 

 och in i de svenska fjälldalarna. Ej så starkt men dock påfallande kust- 

 bundna äro Calaiiiintlia aciiios (kartan 13), som stannar strax söder om 

 Örnsköldsvik, samt Åjuga pyrainidalis (kartan 5) med en lokal vid Umeå 

 och Ivipatiens no/i tangcrc (kartan 24), för hvilken emellertid ej blott vid 

 Umeå utan äfven vid Skellefteå ett par lokaler finnas. Dessa arter träffas 

 dock äfven på enstaka ställen långt in i de stora floddalarna. Så ligga 

 för CalaniintJia af 34 säkra växplatser i Norrland 24 högst trettio km. 

 från kusten, medan talen för Ajuga äro respektive 48 och 29 samt för 

 Impatiens 39 och 30, Ganska märklig är Asperula odomtas (kartan 10) 

 förekomst utmed Bottenhafskusten. Norr om Dalälfven är växten känd 

 frän 8 platser i kusttrakten norrut till Hudiksvall samt en i Ofvanåker 

 ungefär ett nittiotal km. från hafvet. Mellan Hudiksvall och trakterna 

 norr om Härnösand finnes ingen' enda fyndort. Dä Sundsvallstrakten är 

 genom COLLINDER och andra synnerligen omsorgsfullt studerad, synes 

 det vara obestridligt, att en stor lucka i kustutbredningen finnes. Studerar 

 man på kartan artens utbredning å halföns västra sida och erinrar sig att 

 det är en reliktutbredning vi här ha att bedöma, känner man sig 

 ovedersägligen tveksam, huruvida de bägge förekomsterna vid Rödåsen i 

 Nora socken och Rövik i Nordingrå norr om Ängermanälfvens mynning 

 böra anses stå i närmaste förbindelse med det södra eller det västra ut- 

 bredningsområdet. Särskildt i detta fall är det beklagligt, att man ej kan 

 lita på P. Olssons uppgifter; jfr s. 4. Märklig är uppgiften om ^j-/^/7//«j' 

 förekomst vid Byske. 



En nordnorrländsk kustutbredning ha ej alltför få arter. Ibland är det 

 med dessa växter så, att de i och kring floddalarna söder om Umeälfven 

 ha talrika ståndorter långt in i landet, men norr härom bli utprägladt 

 kustbundna. Exempel härpå äro Myrica galc (fig. i), Erysiiman hiera- 

 ciifoliuni. Fragaria vcsca (kartorna 21 och 22). Allt efter de ekologiska 

 krafvens olikhet tränga olika arter in längre eller kortare sträckor i öfre 

 Norrlands dalgångar. Vackra exempel äro RJianinus frangitla och Betula 

 vcrrucosa (kartorna 27 och 12), som uppenbarligen gynnas af inre Norr- 

 lands varma om ock korta somrar, men sky norra Norges svala sommarkli- 

 mat. Medan dessa arter stanna strax norr om 64° i Norge, går DapJine upp 



