FLORANS SPRIDNINGSVÄGAR TILL OCH INOM NORDSVERIGE l6l 



öfver 6"]° , men ej på så stort afstånd in från kusten vid Bottenhafvet som 

 de. En ungefär liknande utbredning har bland örterna liljekonvaljen. 



Gå vi sedan öfver till den utbredning de arter äga, som ej blott 

 träffas vid kusten utan äfven tränga djupare in i södra Norrlands dalar, 

 finna vi äfven här flera olika utbredningstyper. Utaf de sydnorrländska 

 arterna, som på Atlantersidan icke gå norr om 64° n. br., äga linden och 

 iön7ien (kartorna 31 och 4) en synnerligen likartad utbredning, som tyder 

 på stor öfverensstämmelse i de ekologiska krafven. Dessa arters nutida relikt- 

 utbredning öfverensstämmer i Sverige nära med hasselns, och det torde vara 

 högst sannolikt, att en gång fossilfynd skola bevisa, att de bägge träden 

 hos oss haft ungefär samma utbredning, som fig. 21 visar, att hasseln en gång 

 ägt. Fyndet af fossil lind vid Anundsjö i Ångermanland (13, s. 9) och nära 

 Bjurholm (ett pollenkorn enl. 205, s. 237) är ett viktigt stöd för detta 

 antagande. 



Inne i landet gå lind och lönn i Öster-Dalälfvens dal med enstaka 

 lokaler ofvan Siljan (Alfdalen), öfver hela området öster om Ljusnan och 

 rätt långt in i såväl denna flods som Voxnans dal, medan höglandet, sär- 

 skildt mellan Dalälfven och Voxnan, är alldeles blottadt på fyndorter ända 

 fram till ett par tiotal km. från kusten. Längre norrut bli bägge träden 

 vida mera kustbundna, ehuru dock en fyndort tyckes finnas för lönn i 

 Indalsälfvens dal ända in i Jämtland, mera än 80 km. frän närmaste före- 

 komst vid kusten; jfr nedan s. 181. 



Till den utbredningstyp, som de bägge nämnda träden representera, 

 sluter sig inom Bottenhafsområdet ganska nära aluien (kartan n). Dess 

 förekomst utmed Norges kust till ungefär 67° och dess spridning väster- 

 ifrån in i Sveriges sydligare fjälldalar och ut pä Jämtlands silurområde 

 gör det ytterst svårt att afgöra de bägge hufvudvandringsvägarnas bety- 

 delse. Den nuvarande reliktutbredningen visar onekligen stor öfverens- 

 stämmelse med Aspernla odoratas nyss omtalade. Denna art förekommer 

 också gärna samman med alm. Möjligt är, att trädet från sydost blott 

 trängt upp till Ljusnans nedre lopp och Hudiksvall, och att de öfriga 

 förekomsterna stå i samband med spridning västerifrån ända fram till 

 Bottenhafvets kuster mellan Sundsvall och Örnsköldsvik. En noggrann 

 granskning af de former, i hvilka arten uppträder, kunde kanske ge ledning 

 för spörsmålets säkrare besvarande. Om Sedum anninun gäller alldeles det- 

 samma som om almen. Äfven för hvitsippan (kartan 7) och kanske också för 

 Viola inirabilis (kartan -^^G) är det af den nuvarande utbredningen mycket 

 svårt att sluta med någon säkerhet om vandringsvägarna i mellersta Norrland. 



Norrland. ^ ^ 



