I 62 SJUNDE KAPITLET 



Blåsippan (kartan 6) däremot jämte flera andra sydskandinaviska 

 arter, bland hvilka kartor upprättats öfver Lonicera xylosteiivi och Con- 

 vallaria polygonatuuK ha med säkerhet spridts till inre Norrland endast 

 från sydost, ehuru de trängt ganska långt in i landet. 



Det torde för ej alltför få arter vara mycket sannolikt, att de från 

 Bottenhafskusten trängt genom Norrlands dalar upp i fjällen, öfver passen 

 in i Norge och där utbredt sig utmed Atlanterkusten i större eller mindre 

 omfattning. För gyancn är detta utbredningssätt fullt bevisadt (jfr 12, 

 kartan s. 65), för liljekonvaljen (karta 15) synes det oss högst sannolikt. 

 Hur saken ställer sig med DapJine (karta 19), är det däremot svårare att 

 afgöra och ännu svårare med RJianimis frangula och Betida veirucosa; ]{x 

 kartorna 27 och 12. Alla ytterligare fynd af dessa arter i öfre Norrlands stora 

 dalar bli emellertid, som af kartorna synes, i hög grad belysande för frågan. 



Öfvergå vi från de .stora hufvuddragen för spridningen till en- 

 skildheterna i de olika arternas förekomst mom olika delar af deras ut- 

 bredningsområden, så ha vi att först påminna om, huru dalutbredningen 

 framträder allt tydligare å alla kartorna, ju mera man närmar 

 sig utbredningsområdets gräns. Stora onjråden mellan hufvuddalarna 

 sakna alldeles fyndorter. Att beakta är dock, att för många växter en 

 mera kompakt och likformig utbredning förefinnes inom Jämtlands silur 

 äfvensoni å Dalarnes lilla silurområde. Orsakerna härtill äro förut s. 44 ut- 

 förligt berörda, hvadan här endast må hänvisas till kartorna öfver Lonicera 

 xylosteuni, Anemone Jicpatica, Vicia silvatica och Viola mirabilis. Andra 

 arter säsom hvitsippan visa ingen påverkan i denna riktning. 



Inre förbindelseleder mellan de stora hufvuddalarna, som från kusten 

 gå in i landet, äro, om man bortser från förhållandena inom jämtländska 

 silurområdet, i rätt ringa grad säkert påvisbara. Det vill synas, som om 

 sådana finnas från trakterna norr om Orsa till öfre Voxnan och syd- 

 östra Härjedalen, Härjeåns vattensystem {Ajuga, Anemone neniorosa äfven 

 Ledum palustre), vidare från Ljusnan vid Ytterhogdal till Ljungan (Rätan) 

 och Storsjöns i Jämtland södra del [Eiysiimini hieraciifolimn, Fragaria, 

 Pteris). Mellan Indals- och Ängermanälfvarnas flodsystem har nog sprid- 

 ning lätt förmedlats utmed den dalgång, järnvägen följer från Bispgården 

 till Sollefteå {Ane)no7ie nemorosa, Vicia silvatica). Huru spridningsvägarna 

 gestaltat sig inom öfre Ängermanälfvens flodområde, är däremot ytterst 

 svårt att för närvarande utreda. 



Utom nu berörda invandringsväg utmed Bottenhafvets södra kust har 

 med all säkerhet äfven en invandring skett österifrän rundt dess 



