FLORANS SPRIDNINGSVÄGAR TILL OCH INOM NORDSVERIGE 1 63 



norra kust eller möjligen tvärs öfver hafvet. För att säkert be- 

 döma, huru denna skett och hvilken betydelse den haft, fordras ingående 

 jämförande studier öfver arternas utbredning i Finland. Sådana ha legat 

 utom ramen för denna framställning. Vi måste därför nöja oss med att 

 hänvisa till hvad som ofvan s. 152 blifvit sagdt om invandringen från öster 

 under den klimatiska nutiden. För de sydskandinaviska arterna, som 

 utgjort hufvudföremålet för denna studie, synes invandring öfver Finland 

 ha spelat en mycket underordnad roll. 



Den at lantiska iiivandrin gsvägcn. Dä växtarterna från Syd- 

 sverige utbredde sig norrut, synas de högre partier af landet, som möta 

 norr om mellansvenska låglandet och de stora sjöarna, ha föranledt många 

 att följa dels en östlig led genom Västmanland och Uppland norrut till 

 Norrlands kusttrakter, dels en västlig längs Norges kuster så långt mot 

 noir, som deras ekologi tillät. Om den vandringsström, som utbredde sig 

 utmed Bottenhafvets kuster, har ofvan varit tal, om den som följde Norges 

 västkust, skola vi nu något orda. En och annan art följde endast denna 

 västra vandrings väg. 



Att ge en öfversikt af huru ett ganska stort antal särskildt bland de 

 sydskandinaviska arterna har utbredt sig inom mellersta och norra Skan- 

 dinaviens kusttrakter, ägnar sig särdeles väl vidstående karta (fig. 22) öfver 

 Bledinum spicant. Oaktadt denna arts stora spridningsmöjligheter, tack 

 vare dess lätta sporer, ser man dock, huru lagbunden dess utbredning är. 

 Samma väg som Blcchnum utmed den Skandinaviska halföns västkust har, 

 som vi redan veta, ett stort antal arter följt. De vida, bördiga trakterna 

 kring Trondhjemsfjorden blefvo liksom en samlingspunkt för denna flora, 

 men ej fä arter spridde sig vidare utmed kusten norrut ända upp i 

 Nordland och Finnmarken. Liksom vi nyss sågo, att fallet var med de 

 arter, som funnit sin utbredningsbas utmed Bottenhafvets kuster, så trängde 

 äfven många af dem, som utmed Atlanterkusten nått till det nordliga 

 Norge, in utmed fjordarna och upp for dalarna. Vi ha redan kap. 6 sökt 

 visa, att många fjällväxter och nordiska arter med all sannolikhet på denna 

 väg tidigt nådde Issjölandet i västra Norrland. Säkrare och klarare kunna 

 vi än i dag utmed samma vägar spåra talrika sydskandinaviska arters 

 framträngande. Under den skandinaviska värmetiden fortsatte en del af 

 dem upp öfver fjällpassen och in bland Sveriges fjäll, där vi redan i kap. 

 5 ha gjort deras bekantskap i fjällens sydberg. 



Oaktadt det ofantligt ökade arbetet, ha vi för att förstå dessa bergs 

 flora varit nödsakade att äfven utreda de arters förekomst i Norge norr 



