FLORANS SPRIDNINGSVÄGAR TILL OCH INOM NORDSVERIGE 1 67 



de sydskandinaviska arterna blott helt få om ens någon, utom Betula 

 verrucosa i Kvikkjokks-trakten, kan anses såsom härstammande uteslutande 

 från den bottniska invandringsströmmen. Det öfvervägande flertalet, i 

 all synnerhet de mera värmefordrande arterna, torde ha nått sina nuvarande 

 växplatser i fjälltrakterna endast pä den atlantiska invandringsvägen. Om 

 den betydelse för Atlanterkustens flora, den förstnämnda vandringsvägen 

 kan ha ägt, är redan ofvan taladt. 



Det är emellertid ett par utbredningstyper, om hvilka i detta sam- 

 manhang några ord torde böra nämnas. 



Den första af dessa typer äro de arter, som äro spridda till Norrland 

 öfverhufvudtaget uteslutande från Atlanterkusten. De äro ej så synner- 

 ligen många, men ha alla en mycket intressant geografisk förekomst. Myri- 

 caria gernianica har nu i Skandinavien sitt ena utbredningscentrum kring 

 Finnmarkens inre fjorddalar, sitt andra kring Trondhjemsfjorden och fjor- 

 darna närmast söder om denna. Härifrån har arten spridt sig genom fjäll- 

 dalarna såväl söderut i Norge som österut i Sverige, där Indalsälfvens 

 dalföre, särskildt holmar i älfven, är dess egentliga centrum, och utmed 

 hvilken flod Myricaiia norr om Sundsvall nått ända fram till Bottenhafvet 

 (fig. 23). Det är möjligt, att denna växt, som har sitt hufvudutbrednings- 

 område i södra och mellersta Europa, invandrat under den centralskandi- 

 naviska afsmältningstiden och sedermera tack vare sina fröns lätta sprid- 

 ningsförmåga med begagnande af lämpliga ståndorter vunnit den högst 

 märkliga utbredning, arten nu har. 



I flera afseenden analog synes Ecliinosperuiiiui dcflcxuni vara. Utmed 

 Norges kust är denna art, som ursprungligen får anses som en fjäll- 

 växt, mycket sällsynt. Hos oss är den en af de mest utpräglade syd- 

 bergsarter, som finnas. Utanför det område af Sverige, som återfinnes å 

 kartan, har arten endast en enda ståndort, Taberg i Småland (s. ii8). 

 Att den där är en relikt från ett tidigt skede i vår floras historia synes 

 högeligen antagligt. Äfven denna växt har liksom Myricaria utmed Indals- 

 älfvens dal nått Bottenhafvets kust vid Sundsvall. Beklagligt är, att OLS- 

 SONS lokaluppgifter för Jämtland äro osäkra; jfr s. 4. 



Utaf de i detta arbete närmare behandlade sydskandinaviska arterna 

 torde det knappast vara mera än en enda, som nått Norrland endast pä 

 vägeri utmed Norges kust. Denna är Cotoneaster vulgaris, som söderifrån stan- 

 nar vid Gäfle. Omstående kartskiss (fig, 24) visar dess allmänna utbredning 

 i landet Det är en buske, hvars egentliga centrum är södra kusterna och 

 mellansvenska låglandet, där de nordligaste lokalerna äro belägna vid Gäfle. 



