FLORANS SPRIDNINGSVÄGAR TILL OCH INOM NORDSVERIGE 1 69 



En utprägladt västskandinavisk utbredning ha äfven tvenne andra 

 arter, som i det föregående icke behandlats, men i detta sammanhang 

 lämpligen böra ihågkommas. Den ena är NartJiecimii ossifragiivi, den andra 

 Jtinais squarrosus. 



Den förra arten, ganska utbredd i västra Götaland upp till södra 

 Värmland och Närike,^ träftas allmänt utmed Norges kust från Kragerö 

 upp till södra Nordland och Tromsö amt. I Trondhjemsfjordens dalar 

 går den upp öfver skogsgränsen och in i Sverige, hvarest ett antal lokaler 

 äro kända från Jämtlands fjälltrakter. I Finland saknas den alldeles. 



Junciis squarrosus har i Götaland en ungefär likartad utbredning som 

 förenämnda art, lefver utmed norska västkusten samt har från Trondhjems- 

 fjorden äfvenledes spridt sig öfver gränsen till Sverige, hvarest den 1813 

 fanns af Hartman på Åreskutan och 1840 af Zetterstedt på det när- 

 belägna MuUfjället. Hartman (108, s. 139) uppger den äfven som funnen 

 mellan Nordli i Norge och Frostviken i Jämtland. 



Den andra af de förutnämnda utbredningstyperna utgöra de arter, 

 som på norska sidan äro så kustbundna, att de icke förmått nä upp, åt- 

 minstone i våra dagar, ens till gränsen och än mindre spridts västerifrån 

 in i Sverige, där de däremot följt den bottniska invandringsströmmen och 

 vunnit en större eller mindre utbredning. Hit ha vi i första rummet att 

 räkna Myrica galc (fig. i), i norra Norge endast funnen i själfva kustbandet 

 och pä dess öar, vidare Impatiens no/i tangere (kartan 24). Att de i våra 

 dagar utprägladt kustbundna Viburnum optilus och Vida silvatica under 

 värmetiden genom nu försvunna ståndorter stodo i förbindelse med det 

 svenska utbredningsområdet, är troligt om än icke säkert. Den senare artens 

 förekomst pä en lokal (Tännäsberget) inom norra Härjedalen står med all 

 sannolikhet i samband med dess utbredning kring Trondhjemsfjorden. 



Ha i flertalet fall växterna spridt sig längre mot norr utmed norska 

 västkusten än utmed svenska bottenhafskusten, är detta dock ingalunda 

 en undantagslös regel. Medan det i allmänhet kan sägas vara fallet med de 

 mesofila örtartade tropofyterna, bilda ett antal vedväxter ett anmärknings- 

 värdt undantag. Till dem sluta sig också ett par sydskandinaviska mesofila 

 tropofyter {Convallaria polygonatnm och Anevione Jupatica)'iSvQ.x\?>ovcL Cala- 

 mintha aciuos. Utaf träden och buskarna gå Betitla vcrrucosa och Rham- 

 nus frangula nordligast till Snaasen, Trondhjemfjordens fortsättning i 

 norr, den senare t. o. m. ännu någon mil längre, medan de i norra Sverige 



1 Enligt Kellgren (146), hvilken dock icke anger någon växplats, skall arten vara 

 spridd inom öfre Dalarne. Ingen annan förf. uppger den dock härifrån. 



