DE SYDSKANDINAVISKA TRÄDENS OCH BUSKARNAS FÖREKOMST I NORDSVERIGE 175 



Hur försil-itig man måste vara att draga växtgeografiska slutsatser ur 

 ortnamn af nu ifrågavarande slag, belyses af ett par från J. NORDLANDER 

 (anf. st., s. 100) hämtade exempel. I Offerdals socken i Jämtland finnes 

 ett ställe Ekeberg, 1545 skrifvet Ekyjebergh, om hvilket sägnen i orten 

 berättar, att det skulle erhållit sitt namn af en ek, till hvilken vinden (!) 

 fört hit fröet. Under Håra i Sunne omtalas 1568 ett ödegods med namnet 

 Bökie, »hvilket utan tvifvel är det af trädet bok afledda substantivet böke 

 i fornsvenska bökeskogha, bokskog». Någon sannolikhet för att bok eller 

 ek någonsin skulle ha lefvet som vilda på nämnda lokaler finnes svårligen. 



Fi^. 26. Lindön i Torsån^s socken i Dalarna med ett stort bestånd af lind. 



De ädla löfträdens utrotande i Nordsverige. 



Af det ofvan sagda har framgått, att de ädla löfträden särskildt på 

 sina utpostlokaler i hög grad väckt allmogens uppmärksamhet. Ofta har 

 detta blifvit ödesdigert för deras egen existens; flerstädes har människan 

 med vett och vilja utrotat t. o. m. de sista exemplaren särskildt af alm, 

 lind och lönn. En orsak härtill och kanske den främsta har varit, att de 

 ädla löfträdens ved erbjudit ett vida finare och lämpligare slöjdvirke än 

 de tongifvande träden i den norrländska skogen öfverhufvud. 



Slutligen har väl också virkets sällsynthet i och för sig gjort det begär- 

 ligt. I Kärböle finnas ännu stolar i behäll, gjorda af lönnar, som hållit minst 



