DE SYDSKANDINAVISKA TRÄDENS OCH BUSKARNAS FÖREKOMST I NORDSVERIGE 177 



i något sydberg. Förklaringen härtill kan man söka däri, att de klimatiska 

 förhållandena, enligt hvad som ofvan utredts, äro särdeles gynnsamma å 

 reUktlokaler af nu ifrågavarande natur. En annan möjlig orsak finnes 

 emellertid också, nämligen att å reliktlokalerna lefva raser, som hunnit 

 mera tillpassa sig för det nordliga klimatet än de, som lefva i mellersta 

 och södra Sverige eller tilläfventyrs ännu sydligare, och som fått lämna 

 frön eller plantor vid de kulturförsök, som under senaste årtiondena mån- 

 genstädes i Norrland företagits. I hvad mån endera eller bägge orsakerna 

 ha påverkat resultatet, är mycket svårt att afgöra, ej minst därför att äfven 

 från reliktlokalerna inplanterade individ ofta gått ut. Detta kan dock bero 

 på bristande omsorg vid planteringen eller också på för stark gödning under 

 kultur. Det senare är en faktor, som ÖRTENBLAD (272) med fog fäst upp- 

 märksamheten vid. 



Att vissa trädarter, under i öfrigt gynnsamma förhållanden, vid odling 

 kunna trifvas långt utom sin nordgräns som vilda, visar boken (Fagns 

 silvatica). Dess nordligaste kända lokal som vild ligger hos oss vid Våg- 

 säter i Dalsland på 58° 28' n. br.; ännu på 63° 50' n. br., vid gården 

 Boleå i närheten af Umeå (Trädgårdsför. tidskr. 1880), låter den sig dock 

 odla. Boken planteras äfven flerstädes i Ångermanland (32, s. 82), lefver 

 vid Nybo nära Sundsvall i Medelpad {6^, s. 154) och trifves väl vid Sö- 

 derhamn (262, s. 32), äfvensom på flera andra platser i Hälsingland. 



Hasseln, hvars nordligaste reliktlokal i vårt land är Billaberget i 

 Ångermanland 63° 20' n. br., förmår fresta lifvet (40, s. 60), låt vara endast 

 som I m. hög steril buske, ännu vid Pajala 6^° 13' n. br. eller c. 500 km. 

 längre i NNO. Likaledes trifves den i vårt land endast i Skåne som vild 

 förekommande nafverlönnen, Acer cainpestre, väl och sätter (enligt medde- 

 lande af direktör Engberg) moget frö vid Härnösand. De anförda exemp- 

 len visa, huru litet förhållandena vid kultur öfverensstämma med dem, 

 som sätta de klimatiska gränserna för trädslagen i vildt tillstånd. 



Ehuru det i detta arbete behandlade områdets .sydgräns i stort sedt 

 sammanfaller med ekens nordgräns i vårt land, torde det likvisst icke vara 

 ur vägen att här med några ord beröra såväl ekens som askens förekom.st 

 som vilda och odlade i Norrland och Dalarne. 



Ek (Quercus rob ur). 



Af gammalt brukar ekens gräns i östra Sverige sägas sammanfalla 

 med Dalälfven, och upp till nedre Dalälfven finnas i själfva verket de rester 

 af forna ekskogar, som bruka benämnas ekbackar, där trädet som vildt 



