DE SYDSKANDINAVISKA TRÄDENS OCH BUSKARN AS FÖREKOMST I NORDSVERIGE IcS3 



lokalen är Tvärberget i Stöde. Inom Dellarnes vattenområde liksom inom 

 Ljusnans finnes däremot ett antal strödda fyndorter ända till ett hundratal 

 km. från kusten. Vi möta här linden äfven på andra gynnade lokaler än 

 sydbergen och pä en sådan, Lind- eller Lönnmor i Hälsingland, finnas 

 enligt Örtenblad (272, s. 48) åtskilliga exemplar med 25 cm. i diameter 

 1,5 m. ofvan marken. I Dalälfvens flodområde lefver linden kvar så långt 

 mot väster som i Hykjeberget i Älfdalen omkring 500 m. ö. h. 



Medan lind i Norge icke är känd såsom med säkerhet vild norr om 

 Söndmöre (62° 30' n. br.), går den i F"inland till 63° 40'; här synes den 

 dock å de nordligaste lokalerna sällan blomma och blott nå buskform. 



Det är uppenbart, att det är fråga om en art, som har sin verkliga 

 nutida sydgräns söder om nu afhandlade trakter, och alla här upptagna 

 fyndorter kunna betecknas som mer eller mindre utpräglade reliktlokaler. 

 Bevis för en forntida större utbredning är den fossila förekomsten vid 

 Anundsjö omkring 4,5 mil norr om Skuleberget och 4 mil från kusten samt 

 vid Bjurholm (s. 161) liksom flera fossila fynd inom det nutida reliktområdet. 



Lindens sena blomning och däraf följande sena fruktmognad torde 

 vara en viktig orsak till att den i nordligaste delen af sitt utbrednings- 

 område är bunden till trakter med lång och blid höst. 



I olikhet med de öfriga ädla löfträden torde linden mera sällan odlas 

 i randen af eller utanför sitt nutida utbredningsområde inom Norrland. 

 Arnell (32, s. 107) känner den sålunda ej som odlad från Ångermanland. 

 I Jämtland finnas dock, t. ex. vid Rosenhill å Frösön och vid bostället å 

 Anderson i Storsjön, stora höga träd, som bilda allé. 



Oaktadt Rosenhill synes vara synnerligen gynnsamt beläget, i det 

 att här (198, s. 102) är den enda plats i Jämtland, där äppleträdet sätter 

 mogen frukt, så blommar likväl linden först i augusti eller somliga år alls 

 icke och sätter aldrig frukt (198, s. 88). 



Vid Bottenhafvets kust synes trädet kunna odlas ända upp till Torneå, 

 där (127, s. 95) ett 3,5 m. högt exemplar finnes. 



Almen (Ulmiis montana). Tack vare Örtenblad.S (272; 273; 274), 

 Aminoffs (4) och i all synnerhet HOLMGRENS (135) studier äga vi en 

 ganska ingående kännedom om almens reliktförekomster i norra Sverige. 

 Trädet är där en utpräglad sydbergsart, och af 52 af kartans svenska lokaler 

 äro 24 sydberg, däribland samthga 5 lappländska. Af de jämtländska fjäll- 

 trakternas lokaler äro endast tvenne (Säterklumpen, Jormliden) sydbackar, 

 men detta är så mycket mera anmärkningsvärdt, som dessa tvenne fyndorter 

 äro de nordligaste i Jämtland. Den nordligaste kustlokalen, Danielsberget 



