TIONDE KAPITLET. 



Sydberg och andra växplatser för sydskandi- 

 naviska arter i Ångermanland, Medelpad och 

 Jänntland. 



Jämför härtill särskild: kartorna i och 2. 



Ångermanland. 



Efter R. F. Fristedts (88; 89) arbeten 1857 och 1858 öfver Ångerman- 

 lands flora, har detta landskap ej varit föremål för nägon mera ingående 

 vaxtgeografisk behandling. Ett genomläsande af sydbergsbeskrifningarna 

 nedan visar också hur notiser om dessa lokaler hopplockats från allehanda 

 publikationer eller vunnits af våra meddelare. 



Ångermanlands kusttrakter samt Indalsälfvens dal tillhöra de områden 

 där i en framtid ett flertal sydberg torde komma att blifva bekanta. An- 

 talet andra lokaler — såsom älfnipor, sydbackar, bäckdalar — för de syd- 

 skandinaviska arterna börjar i detta landskap blifva jämförelsevis stort, hvilket 

 nogsamt en jämförelse mellan kartan i, där endast sydbergen äro inlagda, 

 och kartan 3 samt andra kartor för de sydskandinaviska arterna visa. Af 

 de här nedan upptagna lokalerna äro också flera, såsom Tåsjöberget, Da- 

 nielsberget och Linbäcken samt Hållet i trakten af Österåsen, ej typiska 

 sydberg. 



FrLSTEDT (88, s. 8) säger på tal om ådalarnas flora, att Faxeälfvens 

 dal ända upp mot Ramsele socken i allmänhet har en betydande bredd, 

 hvadan gråals-, asp- och björklundarna ofta åtskiljas af naturliga, mer eller 

 mindre sänka ängar. I Angermanälfdalens nordliga parti, liksom nedanför 

 Faxeälfvens utlopp, äro stränderna däremot branta och omgifvas omedel- 

 bart af en frodig lundvegetation, »hvilken icke blott fortsattes inåt från 

 älfven genom den stora mängden af de s. k. niporna, utan t. o. m. i dem 

 uppnår sin mest fulländade utbildning». Som nipor definierar nämnda förf. 

 »de på tvären mot ådalarna gående» djupa inskärningarna i sandåsarna. 

 Bland de arter han anger såsom ingående i deras flora äro följande syd- 



Norrland. 1 5 



