2 20 TIONDE KAPITLET 



skandinaviska: luipaticns och Carcx ornithopoda samt af andra typer: 

 Äconituin, Daphne, Paris, Milium, Onoclca stnithioptcris, Galiuiii triflonuu. 

 Polemoniiini aprulcuin och Viola nuibrosa. 



Som almciis följeslagare vid Vimmervattensån i Ramsele s:n omtalar 

 Holmgren (135, s. 75) Daphne, Rosa cijinaiiwvica och Fr ag aria vcsca. 



Den hufvudsakliga och viktigaste växplatsen för de sydskandinaviska 

 arterna äro emellertid äfven i detta landskap sydbergen, något som starkt 

 bör betonas. 



28. Ångermanbalen. Mellan Öre och Lögde älfvar höjer sig norr 

 om landsvägen, västerut från Bjurholm inom socknen af samma namn, 

 den vida omkring synliga Ängermanbalen. Dess krön är 487 m., men 

 östra partiet, som enligt generalstabens karta stupar tvärbrant mot söder, 

 når 439 m. Då landsvägen nedanför ligger 182 m., bör den bergrot, från 

 hvilken Melander anför ett antal sydliga arter, sannolikt ligga mellan 

 250—300 m. ö. h. 



I nedanstående artlista härstamma alla arter från Melander utom 

 Viburiuiin och Rhamnus, om h vilka Gunnar ANDERSSON vid besök i trak- 

 ten erhöll uppgift. Anmärkas bör kanske, att hasseln träffats fossil vid 

 Agnas 12 km. SSO från denna lokal (13, s. 2). 



Daphne mezeremn, *Carex digitaia, *Pteris aqtiilina, 



Rhamnus frangula, Convallaria majalis, *Pyrola chlorantha, 



*Viburnum opulus. * » polygonatum, riklig, *Silene rupestris, 



*Habenaria bifolia, ''Veronica officinaHs, 



" Aspleniiim septentrionale, Hypochceris maculafa, Viscaria alpina. 



29. Tåsjöberget. I det nordliga Ångermanlands mellan Jämtland 

 och Lappland uppstickande smala del finnes en djupt eroderad dalgång, 

 hvars botten fylles af den långsmala Tåsjön (248 m.). Utmed dennas 

 sidor höja sig i tämligen rask stigning stränderna 250—330 m. öfver sjö*- 

 ytan. Det mest framträdande höjdpartiet utmed sjöns östra sida, alltså i 

 sydlig och sydvästlig exposition, är beläget utmed sjöns nedre del ofvan- 

 för den länga byn Täsjö och kallas med ett gemensamt namn Tåsjöberget. 

 Detsamma utgör i själfva verket icke något fristående berg, utan blott 

 västsluttningar af det högland, som vidtager mot öster och utgör vatten- 

 delaren mellan Tåsjöns dalgång och den stora dalgång längre i öster, som 

 intages af Rörströmsälfvens vattendrag. Västsluttningens krön mot Tå- 

 sjön, således Tåsjöbergets »topp», utgöres af ett platåland på 560 — 630 m. 



1 Här angifna höjdsiffror grunda sig på generalstabens nya mätningar (bladet »Ala- 

 näs»). De i den äldre litteraturen anförda siffrorna äro oriktiga på 30 — 40 m. 



