SYDBERG I ÅNGERMANLAND, MEDELPAD OCH JÄMTLAND 22? 



med talrika myrar. Den rika växtligheten står, såsom af gammalt 

 känclt är, i närmaste samband med att sluttningen är nederoderad i 

 kalkrika, siluriska alunskiffrar, hvilka ge en lättförvittrad, näringsrik, 

 varm jordmån. Öfver siluren är skjuten en numera tunn, flat skålla 

 af algonkisk kvartsit, ägnad att kvarhålla vattnet på det ofvannämnda 

 platålandets krön, från hvilket det afrinner i talrika småbäckar, hvilka 

 med lätthet skurit ned djupa raviner i de underliggande skiffrarna. Härom 

 säger R. F. Fristedt (88, s. 3): »Tåsjöberget är ett muUberg, där 

 endast de ymnigt frambrytande bäckarna hafva i djupa fåror genombrutit 

 humustäcket och blottat det till små skärfvor vittrade skifferlagret». 

 Det är i dessa små dälder i god exposition och på god jord, som ber- 

 gets alla botaniska rariteter träffas. Det finnes här sålunda icke som på 

 flertalet andra berg, beskrifna i denna uppsats, något tvärbrant stup med 

 en bergrot, i hvilken florans sydliga arter samla sig, utan dessa äro spridda 

 på lämpliga platser öfver sluttningarna. Den starka och lätta erosionen i 

 den lösa bergarten öppnar ständigt nya växplatser, något som är af stor 

 vikt för vissa arters bibehållande. Huruvida några mindre tvärstup, såsom 

 man kunde vänta sig, finnas i öfvergången mellan alunskiffern och kvart- 

 siten framgår ej af litteraturen. 



Tåsjöbergets rikedom på för inre Norrland sällsynta arter är känd 

 sedan gammalt. Redan L. L. L^ESTADIUS omnämner 1824(157, s. 1840. f.) 

 några af bergets rariteter, såsom suiultvon, Poa sudctica. Cystoptcris mo7i- 

 tana och Salix niyrtilloides. En mera ingående skildring lämnades af R. F. 

 Fristedt 1857 (88, s. 10 och 11 samt i 89). Han påpekar, att en stor del 

 af de arter, som skapat »dess fjärran välkända rykte» nog finnas spridda 

 äfven annorstädes i trakten — detta är ju ockå att vänta, då alunskiff rårna 

 bilda sluttningarna kring större delen af Täsjön — men »här äro på ett 

 ställe samlade i en större mängd individer». För det »sesthetiska sinnet är 

 det tillika af stort intresse», säger FRISTEDT, »genom den behagliga an- 

 ordningen af dess växtalster i dess mot Täsjödalen branta sluttningar». 

 Bland de arter, som af honom nämnas, må särskildt framhållas Loiiiccia 

 xylosteum och Botrychiiuii virginianuui. 



År 1893 besökte A. Y. Grevillius Tåsjö och har rätt ingående 

 skildrat sina därstädes gjorda iakttagelser (98, s. 3 — 5). Arnell och Jen- 

 SEN (Fin bryologischer Ausflug nach Tåsjö, Vet.-Ak. Bih., Bd. 21, Afd. III, 

 N:o 10, 1896) omtala 1896 utförligt bergets märkliga mossflora och de all- 

 männa förhållandena samt bifoga en geologisk karta öfver området. Till 

 sist må nämnas att E. MODIN i Sv. Turistför. Årsskr. 1894, s. 109 pä tal om 



