272 TIONDE KAPITLET 



Tiissilago farfara, fVicia cracca, * » rupestris, 



^Valeriana sambiicifolia, * » septum, » umbrosa, 



\*Veronica chamcedrys, Viola biflora, Urtica dioica. 



t* » officinalis, * » mirabilis, ^Woodsia ilv. ^ hyperborea. 



t » saxat il is, * » riv in tan a, 



Till artlistan må några anteckningar göras. 



Scr//.v tiiierca SjöCiRENS uppgift beror möjligen på en felbestäm- 

 ning, alldenstund ingen af öfriga författare omnämner dess förekomst. 



Ulnms montana. Zetterstedt (268, s. 578) säger om trädets före- 

 komst: »Ett enda träd bestående af 2:ne stammar, 7 ä 8 alnar högt, i \/2 

 aln i omkrets, och ungefär V2 aln i diameter, växer fritt med några låga 

 Albuskar omkring sig i regio subsylvatica på södra sidan af Totthunimeln 

 bredvid Äreskutan; den 3 Aug. 1840. Trädet är sannolikt gammalt, ehuru 

 man ej bestämdt känner dess ålder.» På ett annat ställe (s. 531) säger 

 han »redan d:r Hag.STRöM omtalar i sin Jemtlandsbeskrifning 1749 en Abii 

 på Totthummeln». Fl. Behm (36, s. 95) skrifver 1881: »Totthunimeln, 

 några träd vid stenraset mot landsvägen.» 



Huiiiuhis lupnlns. Om denna art skrifver C. J. Hartman (107, s. 112): 

 »Humlarne på Äreskutan tros äga sitt namn af Humlan, hvilken här funnits 

 vildt växande, men hvaraf jag dock vid mitt vistande ej kunde finna annat 

 än torkade stjelkar, emedan den blifvit skadad genom rötters upptagande 

 af folket i bygden, som använde dem till anläggande af små plantager. 

 Förmodligen härleder sig denna växt från något hemman, som, nu öde, 

 vid Bergfoten fordom varit anlagdt.» 



']'] . Skurdalsporten. I Are s:n alldeles i riksgränsen finnes ett sedan 

 gammalt bekant fjällpass af detta namn, genom hvilket mellanriksbanan 

 blifvit ledd. Norra sidan af passet intages af Skurdalshöjden med toppen 

 839 m. ö. h., dalbottnen ligger på 596 m. Björkskogsgränsen torde ligga 

 vid c. 700 — 720 m. ö. h. Af denna i senare tider ju ofta af botanister 

 besökta lokal finnes oss veterligen dock endast en skildring i tryck, näm- 

 ligen S. Almquists (2, s. 449). Han skiljer på tvenne lokaler, själfva 

 Skurdalsporten, såvidt vi förstått rätt den västra, brantare delen af fjällets 

 sluttning, och Storli den östligare. Om det sistnämnda säger han: »Ät 

 öster blir Lien (= liden) mera bergig med tvärbranta, egendomligt formade 

 klippor, mellan hvilka bäckar brutit sig väg; här träffas i ymnighet RaiiiDi- 

 culus aconitifolius, Saxifniga coty/edou, Triticum violaciiiiii, Aspidiuin lon- 

 chitis och en märkvärdig form af Erigcron acris. På själfva Skurdalspor- 



Uppgifves 1849 af Sjögrek som P. farinosn, en uppgift som af Almquist rättats. 



