ELFTE KAPITLET. 



Ståndorter för sydskandinaviska arter i sydliga 

 Norrland samt i Dalarne och Värmland. 



Vi ha i detta kapitel sökt sammanföra till en enhet de stora delar 

 af Norrland och Svealand, som i hydrografiskt afseende behärskas af Ljus- 

 nans och Dalälfvens stora flodsystem jämte invid- och mellanliggande 

 mindre vattenområden. Denna del af landet utgör de gamla landskapen 

 Härjedalen, Hälsingland, Gästrikland och Dalarne, hvilka i viss mån 

 bilda en växtgeografisk enhet. Därjämte har äfven mera i korthet behand- 

 lats Värmland, pä det att i någon mån må framstå olikheten mellan 

 denna den sydligaste delen af det nordsvenska höglandet, till hvilken 

 vandringsvägarna leda direkt från västra Sverige, och de nordligare, dit 

 floran kommit utmed ostkusten eller genom Norge västerifrån. 



Härjedalen. 



I föregående kapitel har landskapets växtgeografiska ställning belysts 

 äfvensom den stora olikhet, som råder i markhänseende m. m. mellan det- 

 samma och det nordligare belägna Jämtland. Här må därför blott ytter- 

 ligare betonas, hurusom de sydskandinaviska arterna i mycket hög grad 

 äro bundna till sydbergen. Vissa bland dem förekomma t. o. m. uteslu- 

 tande i sydberg, så Araiaria tyinervia i Dufberget, Circcua alpina i Tän- 

 näsberget, Gcranimn robcrtianinii i Ulfberget, StacJiys silvatica i Funnäs- 

 dalsberget och Hammarfjället, Tiirritis glabra i Ulf berget och Dufberget,^ 

 Vicia silvatica i Tännäsberget samt Viola mirabilis i Hammarfjället, Fun- 

 näsdalsberget och Dufberget. 



^ Detta gäller om arten såsom säkert vild. Införd är den träffad vid Akersberg i 

 Lillhärrdals s:n. 



